ПОСТАНОВА
Іменем України

18 жовтня 2018 року 
Київ
справа №820/3353/16
адміністративне провадження №К/9901/23036/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого Гриціва М.І., 
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., –
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України (далі – Міноборони) на постанову Золочівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року (суддя Чернова О.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року (судді Перцова Т.С., Дюкарєва С.В., Жиглій С.П.) у справі №   820/3353/16 за позовом ОСОБА_1 до Міноборони про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,   –
встановив:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Міноборони щодо відмови у прийнятті рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16   Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №   2011-XII), визнати протиправним рішення Комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом від 13 травня 2016 року № 35, про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, визнати протиправними дії Міноборони, які полягають у направленні на його адресу листа з повідомленням про те, що обов`язок витрат, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах, покладено на Державну прикордонну службу України, зобов`язати Міноборони прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону №   2011-XII, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013   року №   975 (далі – Порядок № 975), зобов`язати Міноборони подати звіт про виконання судового рішення.
Золочівський районний суд Харківської області постановою від 03 листопада 2016   року позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Міноборони щодо відмови у прийнятті рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16   Закону №   2011-XII та відповідно до Порядку № 975 та наказу Міноборони від 14 серпня 2014 року № 530. Зобов`язав Міноборони повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №   2011-XII та відповідно до Порядку № 975. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Ухвалюючи це рішення, суд першої інстанції виходив з визначеного законодавством порядку її призначення, неподання доказів Міноборони на підтвердження правомірності своїх дій про відмову виплатити одноразову грошову допомогу позивачеві, а також послався на відсутність повноважень в Адміністрації Держприкордонслужби України на прийняття відповідного рішення, про наявність яких стверджував відповідач. Визнав, що дії відповідача щодо надсилання на адресу ОСОБА_1 листа щодо компетенції Державної прикордонної служби України не порушує прав позивача та не створює для нього ніяких вимог чи обов`язків поведінки, тому позовні вимоги в цій частині залишив без задоволення. Не погодився також з вимогою в частині покладення обов`язку на Міноборони прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XII у відповідності з Порядком № 975, оскільки вважає таке рішення втручанням у сферу дискреційних повноважень суб`єкта цих повноважень, що є неприйнятним.
Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 09 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Міноборони не погодилося із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і звернулося із касаційною скаргою про їх скасування та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Указує на те, що Міноборони є неналежним відповідачем у справі, а вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XII у відповідності з Порядком № 975 відноситься до компетенції Державної прикордонної служби України, а не Міноборони.
У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що в період з 27   жовтня 1979 року по 22 січня 1982 року позивач проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР, з них у складі діючої армії в період з 18 квітня 1980 року по 14 грудня 1981 рік під час бойових дій в Республіці Афганістан у складі військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з витягом протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 29 січня 2014 року № 234 захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. У зв`язку з чим 27 травня 2014 року позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою стосовно виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. 
За результатами розгляду зазначеної заяви ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав позивачу лист, у якому повідомив, що підстав для направлення на розгляд Комісії Міноборони з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності відсутні.
Вказану відмову позивач оскаржив до Харківського окружного адміністративного суду, який своєю постановою від 22 березня 2016 року визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язав повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги.
На виконання вимог судового рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 направив документи позивача до Департаменту фінансів Міноборони для призначення одноразової грошової допомоги.
Листом від 07 червня 2016 року № 1189 позивача повідомлено, що рішенням Комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом від 13 травня 2016 року № 35 подані документи повернуті для дооформлення.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.
Як зазначалось, Міноборони відмовило у виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги та повернуло документи з підстав відсутності у позивача права на отримання вказаної допомоги, через те що особам, які звільнилися з Прикордонних військ, Міноборони не виплачує одноразової грошової допомоги. 
Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо спростування такої позиції відповідача з огляду на таке. 
Положеннями пункту 1 статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпунктом 4 пункту 2 статті 16 вказаного Закону встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з частиною першою статті 23 Закону № 2011-XII фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991   року №   1431-ХІІ «Про військові формування на Україні» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міноборони. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України. 
Статтею 4 Закону України від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ «Про правонаступництво України» встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України. 
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992   року № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР. 
Відповідно до пункту 1 Положення про Міноборони, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014   року № 671, Міноборони є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.      
Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили. 
З огляду на наведені нормативні положення, оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міноборони, перебував на обліку в установі Міноборони, звідки його і звільнено, суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що прийняття рішення про виплату (призначення) чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є компетенцією комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міноборони.
Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судові рішення – без змін.
З огляду на викладене, керуючись статтями 341– 343, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,   – 
постановив:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Золочівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року –   без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                      М.І. Гриців

Судді:                                                                                Я.О. Берназюк

                                                                                Н.В. Коваленко