Ухвала                                                   
Іменем України
11 вересня 2018 року
м. Київ
справа № 757/48215/15-к
провадження № 51- 2421км 18  
Верховний Суд колегією суддів Першої  судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю
скаржника                                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                         ОСОБА_5 ,                                                                                           
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року, якою відмовлено у прийнятті до розгляду його апеляційної скарги.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 19 липня 2012 року.
Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_4 оскаржує зазначену постанову слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про перекваліфікацію злочину та порушення кримінальної справи щодо невстановлених осіб за ознаками злочинів, передбачених                  частиною 4 статті 190, частинами 2, 3 статті 358 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року відмовлено у прийнятті до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на постанову  Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на загальні засади судочинства, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд його апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам частини 3 статті 357 Кримінально-процесуального кодексу України (далі – КПК 1960 року) за результатами попереднього розгляду постановив ухвалу замість постанови.
Крім того, такий попередній розгляд відбувся без участі прокурора, що на думку скаржника, є порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також ОСОБА_4 , посилаючись на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 9 квітня 2013 року у справі                5-1341 км 13, зазначає, що відповідно до статті 359 КПК 1960 року апеляційний суд відмовляє в прийнятті апеляції, якщо її подано особою, яка не має на це право, однак оскаржувана постанова місцевого суду стосується саме інтересів скаржника, а тому, на його думку, є предметом апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідь судді, скаржника, який підтримав свою касаційну скаргу, доводи прокурора, яка просила закрити касаційне провадження,  обговоривши доводи, наведені в касаційні скарги, й перевіривши матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню на таких підстав.
Мотиви суду
Відповідно до частини 1 статті 395 КПК 1960 року суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі та додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржено.
Згідно із частиною 1 статті 398 КПК 1960 року, підставами для скасування судових рішень касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (стаття 370 КПК 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (стаття 371 КПК 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (стаття 372 КПК 1960 року). 
У касаційні скарзі скаржник вказує, що судом неправомірно відмовлено йому у прийнятті до розгляду його апеляційної скарги.
 Відповідно до статті 236-7 КПК 1960 року постанова органу дізнання,  слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи щодо конкретної особи чи за фактом вчинення злочину   може   бути   оскаржена  до  місцевого  суду  за  місцем розташування  органу  або  роботи  посадової  особи,  яка  винесла 
постанову, з дотриманням правил підсудності.
 Скаргу на постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи щодо особи може бути подано до  суду особою, щодо якої було порушено кримінальну справу, її захисником чи законним представником.  
Скаргу на постанову органу дізнання,  слідчого, прокурора про 
порушення кримінальної справи за фактом вчинення злочину може бути 
подано  до  суду  особою,  інтересів  якої   стосується  порушена 
кримінальна  справа,  її  захисником  чи  законним представником з 
достатнім обґрунтуванням  порушення  прав  та  законних  інтересів 
відповідної особи.
Якщо обґрунтування порушення прав та інтересів особи  визнано  суддею недостатнім,  суддя  приймає  рішення  про відмову  у  відкритті  провадження  з  розгляду скарги. 
Відмова у відкритті провадження не позбавляє права  повторно  звертатися  до 
суду.
Як убачається зі змісту постанови місцевого суду, ОСОБА_4 оскаржено постанову слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України, винесену не щодо конкретної особи, а за фактом вчинення злочинів передбачених частиною 4 статті 190, частинами 2, 3 статті 358 КК  невстановленими слідством особами та про перекваліфікацію злочину. При цьому районний суд обґрунтування, викладені у скарзі ОСОБА_4 вважав недостатніми.
Однак, суд першої інстанції приймаючи рішення за такою скаргою, не звернув уваги на обґрунтування вимог скаржника, а саме на посилання про притягнення його в якості обвинуваченого, вказівки на нерухоме майно, а також посилання на рішення судів у господарських справах, що безпосередньо стосуються                 ОСОБА_4 . При цьому, такі зазначені обставини не перевірялися під час вирішення питання про прийняття скарги до розгляду. 
Апеляційний суд відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги на таку постанову районного суду, зазначив, що відповідно до змісту статей 236-7, 236-8 КПК             1960 року оскарженню підлягають постанови про залишення скарги на постанову про порушення кримінальної справи без задоволення та про скасування постанови про порушення кримінальної справи з винесенням постанови про відмову в порушенні кримінальної справи.
При цьому апеляційний суд, відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги                         ОСОБА_4 , формально пославшись на статті 357 та 359 КПК 1960 року, вказав, що така постанова районного суду окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, однак при цьому не обґрунтував та не перевірив обставин, наведених в апеляційній скарзі.
Крім того, посилаючись на статтю 359 КПК 1960 року не навів обґрунтування щодо особи ОСОБА_4 та його права на подачу апеляційної скарги на судове рішення, яким порушені його інтереси.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у прийнятті до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на постанову  Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року.
Крім того, скаржник слушно вказує на процесуальні порушення вимог закону, оскільки суд апеляційної інстанції, посилаючись на статтю 357 КПК  1960 року, постановив ухвалу, а не постанову, як того вимагають норми закону, не повідомивши прокурора про розгляд апеляційної скарги.
З урахуванням наведеного ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, матеріали за скаргою – направленню на новий апеляційний розгляд, а касаційна скарга ОСОБА_4 – задоволенню.
Керуючись статтями 392 – 396 КПК 1960 року, пунктом 11,15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року про відмову у прийнятті до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на постанову  Печерського районного суду м.Києва від 23 грудня 2015 року, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за його скаргою на постанову слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 19 липня 2012 року -  скасувати, а матеріали за скаргою ОСОБА_4 направити на новий апеляційний розгляд.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                            ОСОБА_3