Постанова                                                            
Іменем України                                                 
26 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 761/39082/16-ц
 
провадження № 61-19804св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - приватне акціонерне товариство Страхова компанія «УСГ «Життя»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, на заочне рішення Шевченківського районного суду           м. Києва від 22 грудня 2016 рокуу складі судді Осаулова А. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: 
Шахової О.В, Вербової І. М., Поливач Л. Д., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
приватного акціонерного товариства Страхова компанія «УСГ «Життя» (далі -ПАТ Страхова компанія «УСГ «Життя») про захист прав споживачів та стягнення коштів.
 
Позовна заява мотивована тим, що 10 жовтня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір добровільного страхування життя                  № 85-2106-0005, обов'язки за яким він виконував належним чином. У подальшому він звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору страхування та просив виплатити йому викупну суму. Відповідач залишив поза увагою вказане звернення та не повернув суму сплачених страхових платежів, чим порушує його права та умови договору страхування, тому просив стягнути з відповідача на його користь викупну суму у розмірі 48 943,71 грн. 
 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. 
 
 Заочне рішення районного суду мотивовано тим, щоправо позивача на виплату викупної суми виникає саме в разі дострокового припинення договору страхування. Порядок дострокового припинення договору добровільного страхування життя передбачає наявність згоди обох сторін цього договору. Договір є чинним, в судовому порядку не припинений, згоди на його дострокове припинення відповідач не надавав, а тому вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача викупної суми в розмірі 48 943,71 грн є передчасною, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_2, відхилено, а заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня  2016 року залишено без змін. 
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що право позивача на виплату викупної суми виникає саме в разі дострокового припинення договору страхування, порядок дострокового припинення договору передбачає наявність згоди обох сторін договору, договір страхування є чинним, в судовому порядку не припинений, згоди на його дострокове припинення відповідач не надавав, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача викупної суми є передчасною, а відтак - відсутні правові підстави для задоволення позову. 
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ним були виконані умови договору страхування, в тому числі і порядок його припинення, проте суди на зазначені обставини уваги не звернули, та не врахували, що після подання ним заяви про при його припинення, він припинив свою дію через 30 днів.
 
Відзив на касаційну скаргу не подано.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судами встановлено, що 10 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ Страхова компанія «УСГ «Життя» було укладено договір добровільного страхування життя, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи. 
 
Відповідно до положень вказаного договору, страховик бере на себе зобов'язання при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у відповідності до розділу ІІ цього договору, а страхувальник внести страховий платіж у розмірі та строки, визначені цим договором (підпункти 8.3.2.,  8.4.3.).
 
Відповідно до пункту 4.2. договору страхування, страховий тариф становить 0,97 %, страхова сума - 296 478 грн, страховий платіж сплачується одноразово, у розмірі 287 583, 66 грн, пільговий період для сплати страхового платежу становить дванадцять місяців з початку дії договору.
 
Строк дії договору - до 09жовтня 2019 (пункт 5.1.).
 
На виконання умов договору страхування позивачем було сплачено страхові внески відповідно до квитанцій: від 13 жовтня 2014 року 4 тис. грн;                            від 13 жовтня.2014 року  14 580 грн; від 10 жовтня 2014 року 11 570 грн;               від 13 жовтня 2014 року 15 570 грн; від 14 жовтня 2014 року 15 530 грн;              від 16 жовтня 2014 року 13 000 грн; від 22 січня 2015 року 7 450 грн;                    від 23 лютого 2015 року 5 300 грн, а всього на загальну суму 87 тис. грн.
 
За правилами частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
 
Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Згідно частини шостої статті 6 Закону України «Про страхування», страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов'язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. 
 
Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
 
Згідно з частиною першою статті 997 ЦК України, договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.
 
Положеннями частини другої вказаної статті ЦК України визначено, що страхувальник або страховик може відмовитися від договору страхування в інших випадках, встановлених договором. 
 
Відповідно до статті 28 Закону України «Про страхування», дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. 
 
Умовами договору страхування передбачено, що страхувальник має право вносити зміни до умов цього договору або достроково припинити його дію згідно розділу 9 цього договору (підпункт 8.1.5).
 
За положеннями пункту 9.2. договору страхування, дія цього договору припиняється за взаємною згодою сторін, а також у разі виконання страховиком зобов'язань за цим договором в повному обсязі; закінчення строку дії цього договору; інших випадках, передбачених чинним законодавством України.
 
Також встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про дострокове припинення договору добровільного страхування від 20 жовтня 2016 року. Вказана заява була відповідачем залишена поза увагою, згоди щодо розірвання вказаного спірного договору в позасудовому порядку сторонам не досягли.
 
Відповідно до частин другої, четвертої, шостої та восьмої статті 28 Закону України «Про страхування», дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. 
 
У разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування. Якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору страхування, то останній повертає страхувальнику сплачені ним страхові платежі повністю. 
 
Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід'ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. 
 
Розмір викупних сум зазначений в додатку до договору добровільного страхування життя № 85-2106-0005, вказані в одиницях відповідальності страховика по договору і складають на кінець кожного року страхування, зокрема, другого року страхування - 48 943,71 грн (підпункт 1.2.).
 
Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Встановивши, що право позивача на виплату викупної суми виникає саме в разі дострокового припинення договору страхування, порядок дострокового припинення договору передбачає наявність згоди обох сторін договору, договір страхування є чинним, в судовому порядку не припинений, згоди на його дострокове припинення відповідач не надавав, доказів протилежного позивачем в розумінні статті 60 ЦПК України не надано, суди дійшли до обґрунтованого висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача викупної суми є передчасною, а відтак - відсутні правові підстави для задоволення позову. 
 
Доводи касаційної скарги про порушення судами вимог статті 28 Закону України «Про страхування» є безпідставними враховуючи, що вказаний спірний договір підписаний сторонами, в тому числі і позивачем, а відтак згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Порядок дострокового припинення договору передбачає наявність згоди обох сторін договору, згоди на його дострокове припинення відповідач не надавав, договір страхування є чинним, в судовому порядку не припинений.
 
Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня              2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                             С. Ф. Хопта
Судді:                                                                                                                      О. В. Білоконь 
                                                                                                                      Б.І. Гулько
                                                                                                                      Є.В. Синельников
Ю. В. Черняк