Постанова                                                   
Іменем України 
 
26 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 367/2847/16-ц
 
провадження № 61-13640св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
 
позивач - Колективне підприємство санаторій «Перемога»,
відповідач - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Григорій Іванович,
третя особа - Київська обласна рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Колективного підприємства санаторій «Перемога» на рішення Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2016 року Колективне підприємство санаторій «Перемога» (далі - КП санаторій «Перемога») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчука Г. І. (далі - ПН Макарчук Г. І.), третя особа - Київська обласна рада, про визнання незаконними та скасування нотаріальних дій. Обґрунтовуючи позовні вимоги, КП санаторій «Перемога» посилалося на те, що 13 січня 2012 року між ним як дарувальником та Київською обласною радою як обдаровуваним було укладено договори дарування нерухомого майна, за якими воно подарувало, а обдаровуваний прийняв у дар об'єкти нерухомості, а саме: 1) будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Київська область, місто Ірпінь, смт Ворзель, вулиця Горького, будинок № 20-а; 2) будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Київська область, місто Ірпінь, смт Ворзель, вулиця Пролетарська. Будинок № 36; 3) басейн «Б», «Б1», «б», що знаходяться за адресою: Київська область, місто Ірпінь, смт Ворзель, вулиця Горького, будинок № 11.      Вказані договори були посвідчені ПН Макарчуком Г.І., про що зроблено записи в реєстрі за №№ 47, 49, 51. Дії відповідача щодо посвідчення вказаних договорів вчинені з грубими порушеннями законодавства України. При з'ясуванні питання про його цивільну правоздатність та дієздатність відповідач не перевірив його установчих документів (Статуту), які прямо не закріплюють за ним право здійснювати дарування нерухомого майна. Отже, таке право у нього відсутнє. Крім того, в порушення пункту 1 рішення Київської обласної ради від 26 липня 2011 року №162-08-VІ «Про затвердження Порядку передачі об'єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Київської області» Київська обласна рада не надала згоди на прийняття об'єктів нерухомого майна до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Київської області. У зв'язку з викладеним  КП санаторій «Перемога» просило визнати незаконними та скасувати нотаріальні дії, вчинені 13 січня 2012 року ПН Макарчуком Г. І., щодо посвідчення договорів дарування нерухомого майна.
 
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2016 року у складі судді Чернова Д. Є. позов задоволено. Визнано незаконною та скасовано нотаріальну дію, вчинену 13 січня 2012 року ПН Макарчуком Г. І. щодо посвідчення договору дарування нерухомого майна від 13 січня 2012 року, укладеного між КП санаторій «Перемога» та Київською обласною радою, про що вчинено запис в реєстрі за №47, визнано незаконною та скасовано нотаріальну дію, вчинену 13 січня 2012 року ПН Макарчуком Г. І. щодо посвідчення договору дарування нерухомого майна                  від 13 січня 2012 року, укладеного між КП санаторій «Перемога» та Київською обласною радою, про що вчинено запис в реєстрі за № 49, визнано незаконною та скасовано нотаріальну дію, вчинену 13 січня 2012 року ПН Макарчуком Г. І. щодо посвідчення договору дарування нерухомого майна від 13 січня 2012 року, укладеного між КП санаторій «Перемога» та Київською обласною радою, про що вчинено запис в реєстрі за №51. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки рішенням Господарського суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі № 911/3540/15 визнано недійсним рішення загальних зборів членів                 КП санаторій «Перемога», оформлене протоколом від 03 жовтня 2011 № 2 року про безоплатну передачу нерухомого майна КП санаторій «Перемога» Київській обласній раді, яким керувався приватний нотаріус при посвідчені спірних договорів дарування нерухомого майна. Суд першої інстанції не вважав пропущеним позовну давність, оскільки позивач дізнався про порушення свого права 21 жовтня 2015 року після ухвалення вищевказаного рішення Господарського суду Київської області.
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Київської обласної ради задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.  В задоволені позову відмовлено.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування нотаріальних дій є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відповідач ПН Макарчук Г. І. не є належним відповідачем в зазначеному спорі. Крім того, в порушення вимог статті 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) позивачем було обрано неналежний спосіб захисту цивільних прав та інтересів. 
У жовтні 2016 року КП санаторій «Перемога» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2016 року.
Касаційна скарга КП санаторій «Перемога» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин частину другу статті        16 ЦК України та частину другу статті 50 Закону України «Про нотаріат», а також порушив частину першу статті 3 Цивільного процесуального кодексу України             від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення (далі - ЦПК України 2004 року). Обраний ним спосіб захисту порушеного права, а саме визнання незаконними та скасування нотаріальних дій відповідає вимогам закону.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 31 травня 2017 року - справу призначено до судового розгляду. 
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України  № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
15 березня 2018 року справу № 367/2847/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надійшло.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судами встановлено, що 13 січня 2012 року між КП санаторій «Перемога» та Київською обласною радою було укладено договори дарування нерухомого майна, належного на праві власності позивачу, посвідчені ПН Макарчуком Г. І. та зареєстровані в реєстрі за №№ 47, 49, 51.
 
21 жовтня 2015 року рішенням Господарського суду Київської області у справі           № 911/3540/15 за позовом ОСОБА_2 до КП санаторій «Перемога», третя особа - Київська обласна рада, про визнання неправомірним та скасування рішення загальних зборів, визнано недійсним рішення загальних зборів членів КП санаторій «Перемога», оформлене протоколом від 03 жовтня 2011 року № 2 про безоплатну передачу нерухомого майна цього підприємства Київській обласній раді.
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Як роз'яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини першої, другої статті 3 ЦПК України      2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні,  нотаріальний  акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.
Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса (пункт 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року  № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).
Підставами заявленого у цій справі позову КП санаторій «Перемога» зазначило те, що це підприємство не мало права на безоплатне відчуження спірного нерухомого майна, а обласна рада, якій це майно було подароване, не приймала рішення про надання згоди на його прийняття у власність на безоплатній основі, а договори дарування вчиненні з порушенням вимог законодавства, а саме статей 5, 44, 49 Закону України «Про нотаріат», пунктів 32, 41, 42 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (в редакціях, чинних на час нотаріального посвідчення договорів дарування) та статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», при посвідченні вказаних договорів приватним нотаріусом допущені істотні порушення правил нотаріального провадження. 
Однак наведені обставини за їх доведеності, відповідно до статей 203, 215 ЦК України, є підставами для визнання правочинів (договорів дарування) недійсними за позовом сторони цих правочинів, а не для визнання незаконною та скасування нотаріальної дії.
За змістом позовної заяви метою звернення КП санаторій «Перемога» до суду був захист порушеного, на його думку, права власності на відчужене за договорами дарування нерухоме майно. Однак задоволення пред'явленого підприємством позову зачіпало б права та інтереси не нотаріуса, а третьої особи - Київської обласної ради, яка не є відповідачем у справі. 
Виходячи з викладеного, повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, зібрані докази та давши їм належну правову оцінку, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові. При цьому вказаний суд правильно виходив з того, що позов пред'явлено до неналежного відповідача - приватного нотаріуса, який посвідчив договори дарування майна, що оспорюються позивачем, а заміна неналежного або залучення до участі у справі належного відповідача на стадії апеляційного перегляду не була передбачена чинним на той час законодавством. 
 
Також апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивач обрав неналежний (неефективний) спосіб захисту порушеного права, з огляду на таке.
 
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Про це зазначається й у частині першій статті 3 ЦПК України 2004 року.
 
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
 
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті       16 ЦК України.
 
Зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року).
 
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі  - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
 
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
 
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України          від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.
 
Звертаючись до суду, КП санаторій «Перемога» просило визнати незаконними та скасувати нотаріальні дії, вчинені 13 січня 2012 року ПН Макарчуком Г. І. щодо посвідчення договорів дарування нерухомого майна.
 
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів.
 
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України недійсність правочину є недодержанням в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.
 
Позивач фактично не згідний з укладеними між ним та Київською обласною радою договорами дарування нерухомого майна, які посвідчені ПН Макарчуком Г. І. Тому навіть у разі задоволення пред'явленого КП санаторій «Перемога» позову про визнання незаконною та скасування нотаріальних дій це не матиме своїм правовим наслідком відновлення порушеного, на думку заявника, його права власності на відчужене нерухоме майно, оскільки укладені між сторонами договори дарування залишаться чинними.
 
В даному випадку ефективним способом захисту прав позивача, що відповідає змісту порушеного права та характеру його порушення є пред'явлення позову про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, укладених між КП санаторій «Перемога»  та  Київською обласною радою.
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Верховним Судом жодним чином не заперечується передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат» право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса. При цьому для суду не є важливим, який предмет позову визначив позивач. Суд має право визначити предмет позову відповідно до вимог закону, якщо саме на це спрямована підстава позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги (в даному випадку - відсутність у позивача згідно з його установчим документом права на безоплатне відчуження майна шляхом його дарування).
 
Якщо при визначенні таким чином предмета позову суд дійде висновку про наявність спору про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, другою стороною договору, який фактично оспорюється позивачем), то належним відповідачем у такій справі буде саме друга сторона договору, а не нотаріус, оскільки цивільна відповідальність за незаконно посвідчений договір покладається не на нотаріуса, а на сторону договору, на користь якої він вчинений. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у такій справі фактично жодним чином не впливає на нотаріуса, оскільки він не в змозі своїми діями або припиненням своїх дій вплинути на поновлення порушеного права позивача.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року).
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Колективного підприємства санаторій «Перемога» залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| C. О. Погрібний   О. В. Ступак