Постанова
Іменем України
 
18 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 159/4387/15-ц
провадження № 61-11058св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл»,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2015 року у складі судді Агєєвої Є. О. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 14 червня 2016 року у складі колегії суддів: Русинчука М. М., Мудренко Л. І., Осіпука В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» (далі - ТзОВ «Вог Рітейл», Товариство) про зобов'язання вчинити дії шляхом відпуску йому пального в кількості 380 літрів. Позов мотивував тим, що на автозаправній станції «WOG», яка належить відповідачу ТзОВ «Вог Рітейл», він придбав 23 пластикові картки на отримання пального марки «А-95» (далі - талони) номіналом по 10-20 літрів кожний, загалом на 380 літрів з необмеженим строком дії. 26 серпня 2015 року він звернувся до відповідача з метою отримати пальне за придбаними ним пластиковими картками або обміняти на картки іншого зразка, однак відповіді та товару не отримав. Посилаючись на те, що відмова у відпуску пального є порушенням договірних зобов'язань, позивач просив зобов'язати відповідача виконати взяті на себе зобов'язання шляхом відпуску йому пального в кількості 380 літрів на підставі придбаних талонів у кількості 23 штук.
 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня    2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Зобов'язано ТзОВ  «Вог Рітейл» виконати взяті на себе зобов'язання шляхом відпуску ОСОБА_4 пального в кількості           380 літрів на підставі придбаних талонів згідно з переліком. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що  між сторонами укладено договір купівлі-продажу пального, за яким відповідач зобов'язався передати позивачу пальне після пред'явлення оригіналів карток на пальне відповідного номіналу, тому відмова відповідача у видачі пального є протиправною та порушує права позивача.
 
В апеляційному порядку справа переглядалася неодноразово.
 
Останньою ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 14 червня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» відхилено. Рішення Ковельського міськрайонного суду від 30 вересня 2015 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що дії ТзОВ «Вог Рітейл» щодо відмови позивачу в обміні талонів на пальне є порушенням його права власності, що суперечить вимогам Конституції України та чинному законодавству. Емітовані ТзОВ «Вог Рітейл» талони, наявні у позивача, є розрахунковими документами на майно (товар) та засвідчують його право на отримання на автозаправних станціях ТзОВ «Вог Рітейл» та його партнерів фіксованої кількості нафтопродуктів певного найменування і марки, які позначені на них. Емітентом наявних у ОСОБА_4 талонів на пальне є відповідач, що підтверджується назвою мережі автозаправних станції у вигляді абревіатури «WOG» на лицьовій стороні талонів, які належать ТзОВ «Вог Рітейл».
 
У червні 2016 року ТзОВ «Вог Рітейл» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 14 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не було надано доказів укладення між сторонами договору на поставку нафтопродуктів, а тому відсутні взаємні зобов'язання. Суди дійшли хибного висновку про те, що наявність самих лише талонів є доказом існування між сторонами договірних правовідносин і що емітентом наданих позивачем талонів є ТзОВ «Вог Рітейл».
 
06 липня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у цій справі.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
26 лютого 2018 року справу № 159/4387/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзиву на касаційну скаргу не надійшло.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 526 ЦК Українизобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
 
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.
 
Судами встановлено, що ОСОБА_4 приблизно у 2011-2012 роках на автозаправній станції «WOG», що належить ТзОВ «Вог Рітейл», придбав 23 пластикові картки на отримання пального марки «А-95» номіналом по 10 і 20 літрів кожна, загалом на 380 літрів з необмеженим строком їх дії, що підтверджується копіями талонів, які наявні в матеріалах справи.
 
У 2014 році позивач звернувся до Товариства з метою отримати пальне за придбаними ним пластиковими картками або обміняти їх на картки іншого зразка, однак відповіді та товару він не отримав. 
 
На час звернення ОСОБА_4 до суду з позовом Товариством не відпущено йому пальне марки «А-95» в кількості 380 літрів.
 
Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу пального, а відмова відповідача у його видачі є протиправною та порушує права позивача.
 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
 
Зобов'язання виникають із підстав, установлених статті 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (частина друга статті 509 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Ці підстави, зазначені у статтях  599, 600, 601,      604 - 609 ЦК України.
 
За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.
 
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
 
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
 
Згідно зі статтею 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. 
 
Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним договором. Відтак на нього поширюються норми статті 633 ЦК України.
 
За визначенням частини першої статті 633 ЦК України публічний договір - це договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
 
Відносини, що виникають з договору роздрібної купівлі-продажу за участю покупця - фізичної особи, не врегульовані ЦК, регламентуються Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, зокрема і Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року          № 1442 (далі - Правила).
 
Пунктом 10 Правил визначено, що розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку. Розрахунки за продані нафтопродукти із застосуванням згідно з договорами талонів чи відомостей на відпуск нафтопродуктів здійснюються виключно через установи банків.
 
Особливості порядку продажу нафтопродуктів за готівку та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) встановлюються інструкцією, яка затверджується спільним наказом Міненерговугілля, Мінекономрозвитку, Мінінфраструктури.
 
Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня        2008 року № 281/171/578/155 (далі - Інструкція), талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
 
Згідно з пунктом 10.3.3.1 Інструкції форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.
 
АЗС здійснює відпуск нафтопродуктів за фактом пред'явлення талону.
 
Талони на пальне не є засобом платежу, вони підтверджують право їх власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту відповідного найменування і марки, які зазначені на них, так як оплату за дані нафтопродукти було здійснено шляхом передоплати. Тобто талони засвідчують право на отримання раніше оплаченого пального, яке тимчасово зберігається у постачальника.
 
Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
 
Частиною першою статті 58 ЦПК України 2004 року передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частинами першою, другою статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
Наявні у позивача талони у формі пластикових карток, які відповідають встановленим зразкам і вимогам, є належними доказами, які підтверджують факт укладання між сторонами договору купівлі-продажу пального і дають право позивачу на його отримання та, у свою чергу, зобов'язують відповідача надати йому зазначене у талонах пальне. 
 
Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що талони були емітовані не ним або не відповідали встановленим вимогами чи є підробленими. Також ним не доведено відсутності вини у невиконанні зобов'язання щодо відпуску пального, як це передбачено статтею 614 ЦК України.
 
Оскільки між сторонами виникли і тривають договірні зобов'язання, які є обов'язковими для виконання сторонами договору і повинні виконуватися належним чином, то відмова відповідача у відпуску позивачу нафтопродуктів на підставі придбаних ним талонів є порушенням договірних зобов'язань і прав позивача, які підлягають захисту.
 
Доводи касаційної скарги про ненадання позивачем доказів укладення між сторонами договору на поставку нафтопродуктів, є неспроможними, оскільки наявність у позивача талонів на отримання пального свідчить про виникнення договірних правовідносин між ним та ТзОВ «Вог Рітейл», що передбачає зобов'язання відповідача надати позивачу за його вимогою на підставі талону пальне у відповідності до зазначеної в талоні інформації щодо кількості та марки пального. 
 
Посилання у скарзі на безпідставність висновку судів про те, що емітентом наданих позивачем талонів є ТзОВ «Вог Рітейл», колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не спростовано того, що логотип «WOG» не має жодного відношення до ТзОВ «Вог Рітейл». Не надано і доказів того, що відповідні талони не емітувалися ТзОВ «Вог Рітейл». При цьому, логотип «WOG», що вказаний на наданих позивачем талонах, міститься, як у статутах ТзОВ «Вог Рітейл» та його офіційних бланках, так і у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як слово із повного та скороченого найменування відповідача англійською мовою. Зазначене відповідачем не спростовано. 
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
 
Обставини справи встановлені судами на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися встановленого статтею 212 ЦПК України 2004 року принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін. З огляду на викладене суди виходили з достатності досліджених доказів для того, щоб зробити висновки по суті спору, і відсутності підстав для витребування інших доказів, які не стосуються підстав і предмета позову. 
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2016 року виконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2015 рокузупинено до закінчення касаційного провадження у справі. Оскільки оскаржене рішення залишається без змін, а касаційна скарга - без задоволення, то на підставі статті 436 ЦПК України виконання вказаного рішення слід поновити.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» залишити без задоволення.
 
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2015 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | В. А. Стрільчук
| С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов