Постанова                                            
Іменем України
 
19 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа №159/3612/16-ц
 
провадження № 61-20190св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Червинської  М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В.І., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_5,
відповідач - ОСОБА_6,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Стрільчука В. А., Здрилюк О. І., Бовчалюк З. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
 
В обґрунтування позову зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого народилася дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З вересня 2014 року дочка навчається в Львівському державному університеті внутрішніх справ, стипендію не отримує. Термін закінчення навчання 30 червня 2018 року. Посилаючись на те, що після досягнення дочкою повноліття відповідач матеріальної допомоги на дочку не надає, а витрати на навчання, транспортні послуги, купівля одягу та підручників лежить на позивачеві, просила стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання в розмірі 1 500 грн до закінчення навчання. 
 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24 листопада 2016 року в складі судді Василюка О. С., позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на дитину, яка продовжує навчання, в сумі 1 500 грн щомісячно до закінчення дочкою навчання. Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач як батько з урахуванням інтересів дитини зобов'язаний надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання. 
 
Рішенням апеляційного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено. Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що дочка сторін ОСОБА_7, яка продовжує навчання, має повну дієздатність і саме вона повинна звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь. Крім того, відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дитина, в той час як ОСОБА_7 проживає окремо від батьків.
 
У січні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не довів, що не має можливості надавати матеріальну допомогу дочці, а також не довів, що надає матеріальну допомогу сину від першого шлюбу та витрачає значні кошти на лікування.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано  справу.
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
23 квітня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Суди встановили, що сторони є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.
 
Згідно з довідкою Львівського державного університету внутрішніх справ від 16 вересня 2016 року ОСОБА_7 є студенткою третього курсу факультету № 6  (юридичного) денної форми навчання. Термін закінчення навчання 30 червня 2018 року. Навчання здійснюється за кошти студентки, яка стипендію не отримує. Вартість навчання 14 900 грн на рік.
 
Крім того, ОСОБА_7 є студенткою Національної академії сухопутних військ імені ПетраСагайдачного за програмою підготовки офіцерів запасу. Вартість проходження підготовки у 2017-2018 роках становить 6500 грн, що підтверджується укладеним контрактом від 15 вересня 2016 року № 1058Є/16.
 
ОСОБА_7 була допитана в судовому засіданні у якості свідка, та вказувала,  що матеріальну допомогу їй надає мати. Частину квартири, яку вона винаймає на період навчання у м. Львові, їй також оплачує мати. Батько матеріальної допомоги їй не надає.
 
Відповідно до статті 180 СК України  батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. 
 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов висновку про те, що відповідач як батько зобов'язаний утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а тому повинен сплачувати аліменти.
 
Виходячи з того, що відповідач має нерегулярний дохід, суд першої інстанції визначив аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн.
 
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не дав оцінку доводам відповідача на підтвердження неспроможності надавати дочці матеріальну допомогу та виходив із того, що дочка сторін ОСОБА_7, яка продовжує навчання, має повну дієздатність і саме вона повинна звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь, однак не врахував положень частини третьої статті 199 СК України, за змістом якої право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має не тільки дочка, син, які продовжують навчання, а й той із батьків, з ким проживає дитина. 
 
Посилання апеляційного суду на те, що за правилами статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають той з батьків, з ким проживає дитина, однак ОСОБА_7 разом із матір'ю не проживає, не можна визнати обґрунтованим, оскільки проживання ОСОБА_7 в орендованій квартирі пов'язане з навчанням і носить тимчасовий характер, а встановлені судом першої інстанції обставини, що витрати з утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, несе її матір, не спростовані.
 
Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення аліментів на повнолітню дочку, не встановив наявність чи відсутність передбачених статтею 199 СК України обставин як підстав для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, за відсутності належних і допустимих доказів уважав доведеним факт спроможності відповідача надавати таку допомогу.
 
За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК Українита ухвалене з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
   
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.
 
Рішення апеляційного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року скасувати передати справу на новий розгляду до апеляційного суду Волинської області.
 
Постанова суду касаційної інстанції  набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді                                                                                                Н. О. Антоненко                             
                                                                                                             В.І. Журавель
 
                                                                                                              В.І. Крат
 
                                                                                                              В.І. Курило