Постанова
Іменем України
 
26 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 758/11595/14-ц
провадження № 61-18038св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                Кузнєцова В. О.,                                             Погрібного С. О.,
                             Ступак О. В. (суддя-доповідач),                  Усика Г. І.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_3,
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, 
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Соціальна молодіжна ініціатива»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду 
м. Києва від 27 лютого 2017 року у складі судді Шаховніної М. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Шебуєвої В. А., Оніщука М. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернув до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Соціальна молодіжна ініціатива», про поділ спільного майна.
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.
 
Ухвала суду мотивована тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився у судове засідання.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва 
від 27 лютого 2017 року залишено без змін.
 
Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, визнав їх законними та обґрунтованими, постановленими з додержанням норм процесуального права.
 
У травні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові ухвали та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволене, тобто суд визнав поважність неявки в судове засідання та переніс розгляд справи на іншу дату, а саме на 27 лютого 2017 року, а отже вважає, що неявка в судове засідання без поважних причин була першою за весь час судового процесу.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм процесуального права. 
 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Соціальна молодіжна ініціатива», про поділ спільного майна.
 
У судове засідання, яке відбулися 16 січня 2017 року, позивач, повідомлений належним чином, не з'явився, а подав клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з його перебуванням на лікарняному (т. 2, а. с. 85-86).
 
Вищезазначене клопотання задоволено та відкладено розгляд справи на 27 лютого 2017 року.
 
У судове засідання 27 лютого 2017 року позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, за адресою, вказаною у позовній заяві, повторно не з'явився (т. 2, а. с. 91).
 
За змістом вимог частини третьої статті 169 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року законом надано суду право залишити позовну заяву без розгляду за наявності таких умов у сукупності: позивач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин; від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 
 
Згідно із положеннями статті 207 ЦПК України 2004 року залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
 
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3 без розгляду, суди правильно застосували положення статті 169, пункт 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року та дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, повторно не з'явився у судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим правильно оцінили другу поспіль неявку належним чином повідомленого позивача, як зловживання його своїми правами. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено, тобто суд визнав поважність неявки в судове засідання та переніс розгляд справи на іншу дату, а саме на 27 лютого 2017 року, а отже вважає, що неявка в судове засідання без поважних причин була першою за весь час судового процесу, не заслуговують на увагу, оскільки закон надає право суду залишати позов без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання незалежно від причин його неявки. 
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано відхилені у мотивувальній частині ухвал, та зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.
 
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування 
статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
 
Крім того, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. 
 
Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України. 
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                           С.О. Погрібний
 
                                                                                     О.В. Ступак
 
                                                                                     Г.І. Усик