Постанова
Іменем  України 
 
22 жовтня 2018 року
 
м. Київ
 
справа № 466/8161/17
 
провадження № 61-42059св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,               Курило В. П.,
 
учасники справи:
заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «ВестТорг-2»
представник заявника - адвокат Ганущин Мирослава Володимирівна
боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Фармекс»,
представник боржника - Притула Олег Григорович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВестТорг 2» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Зими І. Є.  від 27 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області в складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевич А. В. від 03 липня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ
 
У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВестТорг-2» (далі - ТОВ «ВестТорг-2») звернулося з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду - арбітражного суду Свердловської області від 12 липня 2017 року по справі А60-60837/2017 про стягнення коштів з товариства з обмеженою відповідальністю «Фармекс» (далі - ТОВ «Фармекс») на користь ТОВ «ВестТорг-2» в сумі 3 673 135,16 руб., що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України станом на 31 жовтня 2017 року становить 1 702 865 грн 46 коп. На виконання вимог статті 395  ЦПК України, копія клопотання була скерована на адресу боржника.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого                    2018 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 10 квіьня 2018 року про виправлення описки) відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «ВестТорг-2» про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду Свердловської області від 12 липня 2017 року по справі № А60-60837/2017 про стягнення з ТОВ «Фармекс» на користь                   ТОВ «Вест Торг-2» 3 673 135,16 руб, включаючи відсотки за користування позикою, штраф та державне мито, що еквівалентно за курсом Національного банку України станом на 31 жовтня 2017 року 1 702 865 грн 46 коп.
 
Судове рішення місцевого суду мотивоване неналежним повідомленням сторони щодо якої постановлено рішення іноземної держави про судовий розгляд.
 
Постановою апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ВестТорг-2» залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2018 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 10 квітня 2018 року про виправлення описки) залишено без змін.
 
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а вимоги ТОВ «ВестТорг-2» про скасування вказаної ухвали суду першої інстанції не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.
 
У серпні 2018 року ТОВ «ВестТорг-2» до Верховного Суду подало касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати зазначені ухвали та прийняти нову постанову, якою клопотання ТОВ «ВестТорг-2» про надання дозволу на примусове виконання іноземного суду на території України задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що Арбітражним судом Свердловської області на юридичну адресу ТОВ «Фармекс» неодноразово направлялись відповідні процесуальні документи та виклики. Проте ТОВ «Фармекс», не бажаючи отримувати таку кореспонденцію, ігнорував такі повідомлення, наслідком чого є повернення такої документації до матеріалів справи. Небажання отримувати кореспонденцію з іншої країни, вибірковість у пріоритетності отримання тих чи інших листів або відсутність за юридичною адресою юридичної особи, жодним чином не свідчить про факт неналежного повідомлення ТОВ «Фармекс» про судовий процес в Арбітражному суді Свєрдловської області.
 
У жовтні 2018 року ТОВ «Фармекс» подало до Верховного Суду заперечення на вищевказану касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень, просило залишити без задоволення касаційну скаргу ТОВ «ВестТорг-2», а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справа передана до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Згідно частини першої статті 82  вищевказаного Закону визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
 
Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ визнаються та виконуються на території України, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або за принципом взаємності.
 
У відповідності до вимог частини шостої статті 467 ЦПК України за наслідками розгляду поданих документів та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову в задоволенні з цього питання.
 
При цьому, підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені статтею 468 ЦПК України.
 
Так, за приписами статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове  виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;                 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, та цим Кодексом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;                8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.
 
Відповідно до статті V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк) у визнанні та приведенні у виконання іноземного арбітражного рішення може бути відмовлено у випадку, якщо сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд, або з інших причин не могла надати свої пояснення.
 
Згідно зі статті 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року, у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця сторона надасть докази того, що інша сторона не була повідомлена про процес.
 
Отже, здійснення судових доручень про вручення документів покликане забезпечити реалізацію права сторони, повідомлення якої здійснюється, на участь у судовому засіданні з метою ефективного захисту своїх прав, для чого їй повідомляється про судовий розгляд справи, щоб вона могла взяти безпосередню участь в судовому засіданні.
 
Суд установив, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ТОВ «Фермекс» є Львівська область, м. Львів,                   смт. Брюховичі, вул. Курортна, 8, однак виклик здійснювався  Арбітражним судом Свердловської області РФ Господарському суду Львівської області за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Курортна, 8.
 
За встановлених обставин суди дійшли вірного висновку про те, що            ТОВ «Фармекс» не було повідомлено про розгляд справи іноземним судом, останнє було позбавлене можливості взяти участь у судовому процесі, а тому є правові підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
 
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
 
З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
При вирішенні даної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
 
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне  залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВестТорг 2» залишити без задоволення.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                   М. Є. Червинська

                                                                                                           В. М. Коротун

                                                                                                           В. П. Курило