Постанова
Іменем України
 
08 жовтня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 201/10750/15-ц
провадження № 61-6387 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
 
позивач | - | ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
відповідач | - | публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Осіян О. М., від 04 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення депозитного вкладу та відшкодування збитків.
 
Встановив:
 
У липні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про стягнення депозитного вкладу та відшкодування збитків.
 
Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладалося ряд договорів строкових банківських вкладів (депозитів). Після закінчення строків дії договорів Банком грошові кошти за депозитними договорами повернуто не було. 
 
Станом на 15 червня 2015 року залишок коштів по накопичувальному рахунку ОСОБА_4 становив 11 351,76 доларів США, та 12,90 доларів США нараховані проценти. Станом на 19 червня 2015 року залишок коштів по накопичувальному рахунку та нарахованих процентів ОСОБА_4 становив 161 672, 38 грн. Станом на 16 червня 2015 року залишок коштів на рахунках разом із нарахованими процентами ОСОБА_5 становив                  25 482,60 грн та 4 666,19 доларів США.
 
За закінченням терміну дії вищезазначених договорів банк зобов'язаний був виплатити їм суми банківських вкладів, однак зобов'язання не виконанні. Враховуючи наведене, просять стягнути з відповідача суми банківських вкладів з нарахованими процентами, пеню за прострочення виконання зобов'язання та завдану моральну шкоду.
 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська                               від 10 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі                             11 364,66 доларів США; на користь ОСОБА_5 суму вкладу з нарахованими процентами у розмірі 25 482,60 грн та суму вкладу з нарахованими процентами у розмірі 4 666,19 доларів США; на користь ОСОБА_6 суму вкладу з нарахованими процентами у розмірі                                 161 672, 38 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обмеження прав позивачів щодо отримання грошових коштів, є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству України, а тому вони мають право на повернення відповідачем суми вкладів з нарахованими процентами за укладеними вище договорами.
 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня                  2016 року заочне рішенням Жовтневого районного суду                                                м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції є передчасними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позивачі просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при розгляді справи дійшов односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки ним порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до порушення права позивачів на повернення коштів за депозитними вкладами. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» просить касаційну скаргу позивачів відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.
 
06 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.
 
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення апеляційного суду, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судом при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.
 
Відповідно до частини першої статті 1074 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.
 
Згідно із пунктом16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
 
Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
 
Згідно із пунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
 
Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.
 
На момент ухвалення рішення суду (10 листопада 2015 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року             № 6-2001цс15.
 
Судами установлено, що між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладалося ряд договорів строкового банківського вкладу (депозиту). Після закінчення строків дії договорів банком грошові кошти за депозитними договорами не повернуто. 
 
Станом на 15 червня 2015 року залишок коштів по накопичувальному рахунку ОСОБА_4 становив 11 351,76 доларів США, та 12,90 доларів США нараховані проценти. Станом на 19 червня 2015 року залишок коштів по накопичувальному рахунку та нарахованих процентів ОСОБА_4 становив 161 672, 38 грн. Станом на 16 червня 2015 року залишок коштів на рахунках разом із нарахованими процентами ОСОБА_5 становив                  25 482,60 грн та 4 666,19 доларів США.
 
Постановою Правління Національного банку України від 05 лютого                   2015 року № 83 ПАТ КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 лютого 2015 року № 26 з 06 лютого 2015 року у ПАТ КБ «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію, дія якої продовжена рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року до 05 червня 2015 року.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 та                     ОСОБА_6, оскільки на момент ухвалення рішення суду першої інстанції в банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами норми вказаного Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
 
Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають. 
 
У касаційній скарзі позивачі посилаються на те що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок щодо відмови у задоволенні позову чим порушив їх право на повернення депозитних вкладів. Посилається на те, що апеляційним судом порушено норми матеріального та процесуального права та безпідставно застосовано практику Верховного Суду України, що спричинило порушення їх прав, як споживачів. Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки у банку введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
 
Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Підстави для скасування судового рішення відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.
 
Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, 
Постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня                    2016 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                                       В. В. Пророк 

                                                                                                                      В.С. Висоцька

                                                                                                                      І.М. Фаловська