Постанова 
Іменем  України
 
5 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 442/5988/15
 
провадження № 61-20856св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»;
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2015 року у складі судді Нагірної О. Б. та рішення апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Бакуса В. Я., Гірник Т. А., 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 25 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким, з урахуванням додаткового договору № 1 від 27 листопада 2008 року, позичальник отримав кредитні кошти у сумі 19 600 доларів США зі сплатою 17 % річних за користування кредитом та щомісячної комісії у розмірі 69 грн 29 коп. терміном до 24 грудня 2017 року. У той же день для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати у повному обсязі за виконання зобов'язань за кредитним договором.
Позичальник, як і поручитель, належним чином зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 21 серпня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 158 877 грн 31 коп., з яких: заборгованість за тілом та відсотками по кредиту у розмірі                      6 798 доларів 27 центів США (кредит у розмірі 5 988 доларів США та відсотки у розмірі 780 доларів 27 центів США), що в гривневому еквіваленті становить 149 399 грн 55 коп.; комісія у розмірі 623 грн 61 коп.; штраф/пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 854 грн 15 коп.
19 березня 2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». 20 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». 
З урахуванням наведеного, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»просило суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану суму кредитної заборгованості.  
 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області                   від 30 грудня 2015 року позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4,             ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2007 року в сумі 124 936 грн 12 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4,               ОСОБА_5 судовий збір в дохід держави у розмірі 1 249 грн 36 коп.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник, як і поручитель належним чином зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконували, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 27 липня 2015 року складала 5 988 доларів США, яка частково була ним погашена і у гривневому еквіваленті становить 124 936 грн 12 коп. 
При цьому суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення відсотків, комісії та неустойки, посилаючись на те, що банк у визначений договором спосіб не повідомив боржника про зміну реквізитів для погашення кредиту  та зміну місця виконання договору, а повідомлення про зміну рахунків та місця виконання зобов'язання надійшло позичальнику лише 15 вересня 2015 року, унаслідок чого боржник не міг виконувати зобов'язання за кредитним договором, а тому у силу статті 613 ЦК України настало прострочення кредитора. Відтак, є обґрунтованими вимоги банку лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
 
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено частково. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня             2015 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по                      624 грн 68 коп. судового збору на користь держави. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позичальник прострочив виконання зобов'язань за кредитним договором, тому банк набув право вимагати погашення суми кредитної заборгованості. Проте банк допустив прострочення кредитора, оскільки після початку ліквідації лише 15 вересня 2015 року повідомив боржника про зміну реквізитів для погашення кредиту та місця виконання зобов'язань за кредитним договором. При цьому апеляційний суд змінив спосіб стягнення судових витрат, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. 
 
У травні 2017 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову банку у повному обсязі. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково дійшли висновку про те, що позичальником було вжито всіх необхідних заходів для належного виконання зобов'язань за кредитним договором, проте у зв'язку зі зміною місця виконання зобов'язання та до повідомлення ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»нових реквізитів для оплати його виконати було неможливо, тому ОСОБА_4 не повинен нести відповідальності за порушення зобов'язання, допущені в той період, в який було наявне прострочення (вина) кредитора. Разом з тим суди не врахували, що зобов'язання мають виконуватися належним чином, а правовими наслідками порушення грошового зобов'язання  є обов'язок сплатити не тільки суму боргу, а й неустойку та проценти за користування грошовими коштами (стаття 549 ЦК України, частина друга статті 625 ЦК України). Також суди не врахували положення частини першої статті 625 ЦК України, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
 
У липні 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Також зазначив, що ним визнані вимоги про стягнення боргу за тілом кредиту, а вимога про стягнення відсотків за користування кредитом, комісії і неустойки не визнано, оскільки пунктом 7.5 кредитного договору передбачено, що всі зміни та доповнення до договору набувають чинності тільки за умов укладення в письмовій формі та підписання сторонами. 
Проте повідомлення банку про зміну рахунків та місця виконання зобов'язання було ним отримано лише 15 вересня 2015 року. Банк не здійснив дій, передбачених законодавством, щодо внесення змін до кредитного договору, а також повідомлення нових реквізитів позичальнику для зарахування коштів та місця виконання зобов'язання, а тому має місце прострочення кредитора (статті 613 ЦК України). 
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
 
Судом установлено, що 25 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого єПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким, з урахуванням додаткового договору від 27 листопада 2008 року № 1, позичальник отримав кредитні кошти у сумі 19 600 доларів США зі сплатою 17 % річних за користування кредитом та щомісячної комісії у розмірі 69 грн 29 коп. терміном до 24 грудня 2017 року. 
 
Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 25 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський АкціонернийБанк», правонаступником якого єПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати у повному обсязі за виконання зобов'язань за кредитним договором.
 
ОСОБА_4, як і ОСОБА_5, належним чином зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 21 серпня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка за розрахунком банку складає 158 877 грн 31 коп., з яких: заборгованість за тілом та відсотками по кредиту у розмірі 6 798 доларів 27 центів США (кредит у розмірі                        5 988 доларів США та відсотки у розмірі 780 доларів 27 центів США), що в гривневому еквіваленті становить 149 399 грн 55 коп.; комісія у розмірі              623 грн 61 коп.; штраф/пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі             8 854 грн 15 коп.
 
Судом також встановлено, що 19 березня 2015 року Правлінням Національного банку України було винесено постанову № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». 
 
20 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».  
 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до статей 526, 530, 610 ЦК України, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
 
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
 
Відповідно до частини першої статті 553, частини першої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
 
За змістом частин першої та четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. 
 
Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 ЦК України).
 
Посилання судів на неможливість виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором у зв'язку зі мною банківських реквізитів у спірному договорі безпідставні, оскільки у разі відсутності кредитора у місці виконання зобов'язання або ухилення ним від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори (пункти 1, 2 частини першої статті 537 ЦК України).
 
Вирішуючи спір, суди у порушення статей 212-214, 316 ЦПК України                 2004 року на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернули, не врахували, що неповідомлення боржника про нові реквізити банківської установи не звільняє його від виконання обов'язку з погашення кредитної заборгованості.
 
Оскільки у відповідача не було перешкод для належного виконання умов кредитного договору, то висновки судів про прострочення кредитора є безпідставними. 
 
Разом з тим щодо вимог банку про стягнення комісії колегія суддів зазначає наступне.
Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України                 від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.
Відтак, вимоги банку про стягнення комісії є безпідставними.
З урахування викладеного та суми, сплаченої ОСОБА_4 на погашення кредитної заборгованості у розмірі 7 240 грн 12 коп. (а.с. 96-97), що за курсом Національного банку України, чинного на дату оплати, складає 311 доларів 22 центи США, сума заборгованості за кредитним договором             від 25 грудня 2007 року, яка підлягає стягненню солідарно з                 ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ«Всеукраїнський Акціонерний Банк» становить 151 383 грн 97 коп., з яких: заборгованість за тілом та відсотками по кредиту у розмірі 6 457 доларів 05 центів США (кредит у розмірі 5 988 доларів США та відсотки у розмірі 469 доларів                  05 центів США), що в гривневому еквіваленті становить 142 529 грн 82 коп.; штраф за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 854 грн 15 коп., що передбачено розділом 4 кредитного договору (а.с. 12).
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У зв'язку з цим  з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства«Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» підлягає стягненню 1 747 грн 65 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого товариством за подання апеляційної скарги, та 1 906 грн 52 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого товариством за подання касаційної скарги.
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.
 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області                       від 30 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області             від 11 квітня 2016 року» скасувати.
 
Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
 
Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2007 року в сумі 151 383 грн 97 коп., з яких: заборгованість за тілом та відсотками по кредиту у розмірі                      6 457 доларів 05 центів США (кредит у розмірі 5 988 доларів США та відсотки у розмірі 469 доларів 05 центів США), що в гривневому еквіваленті становить 142 529 грн 82 коп.; штраф за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 854 грн 15 коп.
 
Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»  в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» по 873 грн 83 коп. з кожного на відшкодування судового збору, сплаченого товариством за подання апеляційної скарги, та по 953 грн 26 коп. з кожного на відшкодування судового збору, сплаченого товариством за подання касаційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников 
Ю. В. Черняк