ПОСТАНОВА
Іменем України

17 жовтня 2018 року 
м.Київ
справа №820/2874/16
адміністративне провадження №К/9901/6649/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Данилевич Н.А.,
секретаря судового засідання Віктковської К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року (судді: Макаренко Я.М., Мінаєва О.М., Шевцова Н.В.) у справі №820/2874/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про визнання неправомірними дій, 

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - ГУ ДМС України в Харківській області), в якому (з урахуванням уточнень) просив суд:
- визнати неправомірними дії ГУ ДМС України в Харківський області щодо прийняття рішення «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну» від 10.02.2016 № 0.4/1-360449  та скасувати означене рішення;
- стягнути з ГУ ДМС України в Харківській області на його користь 551,20 грн. здійснених ним судових витрат.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року адміністративний позов було задоволено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції, та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду заяви, у судове засідання не з'явилися, з огляду на що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до положень частини 4  статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України    (надалі -    КАС України).
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що  касаційна скарга не може бути задоволена.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Соціалістичної Республіки В'єтнам, паспорт серії НОМЕР_1 від 21.04.2009, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.
12 березня 2009 року рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області позивачеві був наданий дозвіл на імміграцію в Україну та видано посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 як подружжю (чоловіку) іммігранта, з огляду на те, що його дружина, гр. СРВ ОСОБА_3, згідно рішення ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 16.12.2008, мала дозвіл на імміграцію в Україну та отримала посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3.
За результатами ініційованого позивачем судового процесу постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 року по адміністративній справі № 820/11921/15 зобов'язано ГУ ДМС України в Харківській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.12.2015 року про обмін бланку посвідки та прийняти рішення у відповідності до пункту 11 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року №251. Зазначена постанова набрала законної сили та була допущена до негайного виконання.
05 травня 2016 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Харківський області з заявою про виконання означеного рішення суду.
17 травня 2016 ГУ ДМС України в Харківський області листом №04/1-8427 повідомило позивача, що його звернення про виконання рішення суду було розглянуто. Однак,  згідно обліків ГУ ДМС України в Харківський області значиться, що дозвіл на його імміграцію в Україну, виданий 12.03.2009, було скасовано на підставі рішення ГУ ДМС України в Харківській області «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну» від 10.02.2016 № 04/1-360449 у відповідності до п.6 частини першої ст.12 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі - Закон №2491-III). 
Пізніше, ГУ ДМС України в Харківській області внесено зміни до рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачеві від 10.02.2016 в частині пункту, на підставі якого прийнято таке рішення, тим самим виправлено допущено помилку, та замість п. « 6» вказано п. « 1», відповідно до якого дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з'ясується, що його видано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. 
Підставою для такого рішення контролюючого органу стало те, що рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 23.07.2009 було скасовано рішення ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 16.12.2008 про надання дружині позивача гр. СРВ ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3, у зв'язку із поданням останньою свідомо неправдивих відомостей.
Так, з рішення УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 23.07.2009 вбачається, що гр. СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, отримала дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч.3 ст.4 Закону №2491-III як мати, дитина якої народилась на території України та є її громадянином. 
Проте, за результатами обробки персональних даних дружини позивача працівниками міграційної служби було встановлено, що гр. СРВ ОСОБА_3 із заявами щодо реєстрації народження дитини станом на 22.07.2009 року не зверталась. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Харкова Харківського міського управління юстиції не здійснювалось актів запису про народження дитини за заявою останньої.
Вказані обставин гр. СРВ ОСОБА_3 не заперечувались, а рішення     УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 23.07.2009 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 не оскаржувалося та є чинним.
Вказані обставини не могли бути невідомі позивачеві, за умови фактичного перебування у шлюбних відносинах із гр. СРВ ОСОБА_3.
На підставі вищезазначеного відповідачем зроблено висновок, що дозвіл на імміграцію в Україну позивачу та посвідка на постійне проживання оформлені на підставі недійсних документів, що надалі й оформлено оскаржуваним рішенням.
Вважаючи таке рішення протиправним, а свої права порушеними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем правомірності своїх дій під час прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу та, відповідно, правомірності оскаржуваного рішення.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки документ, на підставі якого позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну, є недійсним, - дії ГУ ДМС України в Харківській області щодо скасування дозволу на імміграцію позивачу були правомірними.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
Відповідно до ст. 4 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Відповідно до ст. 1 Закону №2491-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
Згідно з п.3 ч.1 ст.6 Закону №2491-III спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.
Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, зокрема, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.
Положеннями пункту 12 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 N 1983 (далі - Порядок), передбачено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію, зокрема, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства.
Відповідно до п. 21 Порядку дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Так, відповідно до п.4.5 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.07.2013 №681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 за №1335/23867, працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.
Отже, з аналізу вказаної норми вбачається, що під час обміну посвідки працівник територіального органу чи підрозділу ДМС перевіряє наявність підстав для обміну посвідки та забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду заяви позивача від 05.05.2016 щодо здійснення обміну бланку посвідки на постійне проживання, працівниками ГУ ДМС України в Харківській області було встановлено, що документ на підставі якого позивачу було надано дозвіл на імміграцію та видано посвідку на постійне проживання в Україні, а саме: рішення від 16.12.2008, яким гр. СРВ ОСОБА_3 надано дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 рішенням     УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 23.07.2009, втратив чинність.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновку ГУ ДМС України в Харківській області про скасування дозволу на імміграцію гр. СРВ ОСОБА_1.
Посилання представника позивача на неправомірність оскаржуваного рішення, оскільки  скасування дозволу позивачу на імміграцію в Україну відбулося на підставі п. 6 ч.1  ст. 12 Закону №2491-III який передбачає інші підстави крім тих, що зазначені в Законі, при цьому іншої норми законодавства відповідачем у рішенні не зазначено, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що із пояснень відповідача, а також із самого рішення та висновку, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, вбачається, що рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію прийняте саме на підставі п. 1 ч.1  ст. 12 Закону №2491-III. Разом з тим, зазначений у рішенні п. 6 є помилкою, яку ГУ ДМС України в Харківській області було виправлено     шляхом внесення відповідних змін до оскаржуваного рішення.
Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника позивача про неправомірність оскаржуваного рішення через те, що відповідачем порушено процедуру розгляду питання щодо скасування дозволу на імміграцію позивача в Україну, передбачену п.п.21,22,23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983, , оскільки приписами вказаних норм передбачена процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію за поданням органу внутрішніх справ або іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, однак питання про скасування дозволу на імміграцію позивача в Україну було порушено органом, який уповноважений його видавати. Вказаний Порядок не встановлює певну процедуру розгляду питання скасування дозволу на імміграцію у разі виявлення такої підстави органом, який уповноважений його надавати.
Колегія суддів зауважує також про те, що не знайшли свого підтвердження і посилання скаржника стосовно неналежного затвердження висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці СРВ ОСОБА_3 від 23.07.2009 та, як наслідок, відсутність юридичної сили останнього, оскільки наявний у матеріалах справи висновок має гриф затвердження т.в.о. начальника УГІРФО ГУ МВС України в Харківській області, що узгоджується із вимогами п. 2.17 Наказу МВС від 20.01.2004 року № 55 «Про затвердження Інструкції з оформлення документів у системі МВС України», у редакції, чинній на час прийняття такого висновку.
Доводи скаржника про те, що відповідач по справі не є правонаступником УГІРФО ГУМВС України в Харківській області, а тому не мав повноважень на прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачу, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з пп.6 п.4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. N 360, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про видачу дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу, а отже, до органів ДМС перейшли повноваження щодо прийняття рішення про видачу дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу, а тому колегія суддів зазначає, що відповідач по справі є правонаступником прав та обов'язків УГІРФО ГУМВС України в Харківській області в частині повноважень щодо прийняття рішень про видачу дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу, а тому оскаржуване рішення правомірно прийняте органом за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу. 
Фактично доводи касаційної скарги аналогічні поясненням, наданим представником позивача в ході апеляційного перегляду справи, та зводяться до переоцінки встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи.
Верховний Суд погоджується з мотивами суду апеляційної інстанції, з яких було відхилено доводи представника позивача про допущення відповідачем порушень процедури розгляду питання щодо скасування дозволу на імміграцію позивача в Україну та, як наслідок, неправомірність оскаржуваного рішення. 
Таким чином, колегія суддів вважає висновок суду апеляційної інстанції обґрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції, - без змін.
Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у справі №820/2874/16 залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуюча  суддя:                                                                                   І.Л. Желтобрюх
Судді:                                                                                                           О.В. Білоус 
                                                                                                               Н.А. Данилевич