Постанова
Іменем України
 
24 жовтня 2018 року
 
м. Київ
 
справа № 755/1651/16-ц 
 
провадження № 61-4557св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», 
відповідач - ОСОБА_1, 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року у складі судді Бартащук Л. П. та ухвалу апеляційного суду м. Києва                        від 06 вересня 2016 року у складі суддів: Рейнарт І. М., Барановської Л. В., Кирилюк Г. М., 
В С Т А Н О В И В :
 
У січні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника. 
 
Позов мотивовано тим, що 15 лютого 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк», банк) та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, за умовами якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 100 000 доларів США для придбання транспортного засобу зі сплатою процентів у розмірі 13 % річних за користування кредитом строком до 16 лютого 2015 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором, відповідач передав у заставу автомобіль: MersedesBenz GL-550, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску. Вартість заставленого автомобіля, згідно пункту 2.2 договору, складала 725 200 грн.   
 
Рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року                               АКІБ «УкрСиббанк», у зв'язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»                             (далі - ПАТ УкрСиббанк»). 
 
20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого останній набув право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 26 червня 2008 року.
 
Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором в частині повернення грошових коштів належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 27 листопада 2015 року становить                               1 501 224 грн 71 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 713 393 грн 30 коп., заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги - 421 926 грн 65 коп., заборгованості за процентами на дату подачі позову - 333 089 грн 73 коп., пені - 11 413 грн 21 коп., трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту - 21 401 грн 82 коп. Через неналежне виконання зобов'язань, забезпечених заставою, позивач набув право стягнути заборгованість та задовольнити свої вимоги за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмету забезпечувального обтяження та укладання договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені боржника, що передбачено статтями 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
 
Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Кредекс Фінанс» просило звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Мersedes Веnz GL-550, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який належить                     ОСОБА_1; надати (визнати) право позивачу (в особі його уповноваженого представника) підписувати від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем, з наданням права (повноваження) вчиняти від імені ОСОБА_1 усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 07 вересня 1998 року N 1388, в тому числі, повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду; витребувати у відповідача вказаний автомобіль та передати у володіння позивача.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів відступлення прав за договором застави, предметом якого є транспортний засіб. Крім того, позивачем не надано доказів для встановлення початкової ціни на транспортний засіб. 
 
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року залишено без змін. 
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно  виходив із того, що позивачем не надано доказів набуття права вимоги за договором застави, а також позивачем не була надана оцінка предмета застави.
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Кредекс Фінанс» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили належним чином витяг із договору факторингу № 05/12, який містить всі умови щодо відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачем. Оскаржуване рішення суду першої інстанції було ухвалено у порядку заочного розгляду справи, тому суди у порушення вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року не витребували у позивача доказів набуття права вимоги за договором застави для встановлення фактичних обставин справи та вирішення справи по суті позовних вимог. Крім того, суди попередніх інстанцій не взяли до уваги те, що договором споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 15 лютого 2008 року, сторони погодили, що вартість заставного майна (автомобіля) складає 725 200 грн. Також, до позовної заяви було додано розрахунок заборгованості за кредитним договором, починаючи з моменту переуступки боргу, а саме з 20 квітня                 2012 року по день подання позову. На момент укладення договору Законом  України «Про заставу» не було передбачено обов'язку нотаріального посвідчення договорів застави, тому договір споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 15 лютого 2008 року, який укладений у письмовій формі відповідає вимогам статей 513, 514 ЦК України та статті 13 Закону України «Про заставу», в редакції чинній на час укладення договору. Таким чином, суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс».        
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
 
29 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню. 
 
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
 
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
 
Частиною першою статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
 
Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина перша статті 509 ЦК України).
 
Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Суди установили, що 15 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, за умовами якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 100 000 доларів США для придбання транспортного засобу зі сплатою процентів в розмірі 13 % річних за користування кредитом строком до 16 лютого 2015 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором, відповідач передав у заставу автомобіль: Mersedes Benz GL-550, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року. 
20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого                            ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 15 лютого 2008 року.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ТОВ Кредекс Фінанс» не надано суду належних та допустимих доказів відступлення прав за договором застави, предметом якого є транспортний засіб. Договір факторингу укладений у простій письмовій формі. 
Разом із тим, відповідно до пункту 2.1 договору факторингу № 05/12                        від 20 квітня 2012 року, відповідно до умов цього договору клієнт зобов'язується відступити фактору права вимоги за кредитами, а фактор зобов'язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену цим договором.
Згідно пункту 2.2 договору факторингу у дату передачі, всі права (включаючи права, що виникають на підставі договорів забезпечення) стосовно заборгованості передаються фактору.
Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.
Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про заставу» застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Згідно із частиною третьою статті 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого зобов'язання. 
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Частиною другою статті 27 Закону України «Про заставу» визначено, що застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
Згідно статті 13 Закону України «Про заставу» в редакції, чинній на час укладення договору, договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на  підставі  відповідних правоустановчих документів. Нотаріальне посвідчення договору   застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням  нерухомого  майна, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. 
 
При цьому, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні суду, послався на частину другу статті 13 Закону України «Про заставу», яка передбачає нотаріальне посвідчення договорів застави, зокрема, транспортних засобів, в редакції від 06 липня 2010 року, яка набула чинності після укладення                         15 лютого 2008 року договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу з ОСОБА_1. 

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
У порушення зазначених вимог закону та статей 212-214, 315 ЦПК України суди не встановили дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу та договору факторингу та дійшли помилкового висновку про те, що позивачем не надано доказів відступлення прав за договором заставита недотримання нотаріальної форми договору факторингу, коли дотримання такої форми законом не вимагалось. 
Згідно частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи не встановлені, судами не досліджено зібрані у справі докази, судові рішення не відповідають вимогам статті 213 ЦПК України                 (в редакції чинній на час розгляду справи) щодо законності й обґрунтованості, що в силу частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» задовольнити.  
 
Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня                   2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      А. О. Лесько 
 
                                                                                  С.Ю. Мартєв
 
                                                                             В. М. Сімоненко
 
                                                                    С. П. Штелик