ПОСТАНОВА
Іменем України

14 листопада 2018 року 
м. Київ
справа №815/1632/16
адміністративне провадження №К/9901/6925/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Шарапи В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 (суддя Глуханчук О.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 (колегія суддів у складі: Кравченка К.В., Лук'янчук О.В., Косцової І.П.) у справі № 815/1632/16 за позовом Ренійської міської ради Одеської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: управління Пенсійного фонду України в Ренійському районі Одеської області, про скасування постанов та визнання протиправними дій,
 
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Ренійська міська рада (далі - позивач, Ренійська міськрада) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - відповідач-1, УДВС ГТУЮ в Одеській області), Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - відповідач-2, ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Пенсійного фонду України в Ренійському районі Одеської області (далі - третя особа, УПФУ в Ренійському районі Одеської області, в якому, з урахуванням уточненого позову, просила:

- скасувати постанову начальника ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 17.03.2016 року, якою дії головного державного виконавця відділу Гортолум В.С. по виконанню виконавчого провадження № 20150442 визнані такими, що проведені з порушенням вимог статей 27, 28, 35 Закону України «Про виконавче провадження», та якою скасовано постанову про відкладення провадження виконавчих дій від 04.03.2016, винесену головним державним виконавцем по виконавчому провадженню № 50150442;

- скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 17.03.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 35 604,36 грн.;

- скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 17.03.2016 про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій на суму 67,22 грн.;

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області в частині неповідомлення боржника про винесення постанови про відкладення провадження виконавчих дій від 04.03.2016 та зобов'язати головного державного виконавця повідомити Ренійській міськраді про прийняту постанову від 04.03.2016 про відкладення провадження виконавчих дій.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2016, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 17.03.2016 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 35 604,36 грн.; визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 17.03.2016 про стягнення з позивача витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій на суму 67,22 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Апеляційний перегляд постанови суду першої інстанції здійснювався лише в межах апеляційного оскарження, тобто в частині задоволених позовних вимог. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Гортолум В.С. від 12.02.2016 відкрито виконавче провадження № 50150442 з виконання виконавчого листа №  815/3161/15, виданого 13.11.2015 Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з засновника РГП «Водоканал» та РКП «Міськканалізація» - Ренійської міськради на користь УПФУ в Ренійському районі Одеської області заборгованості по сплаті страхових внесків по підприємствам РГП «Водоканал» та РКП «Міськканалізація» у загальній сумі 356 043,65 грн. Боржнику приписано самостійно виконати вимоги виконавчого документа у 7-ми денний термін з дня винесення постанови.

Листом від 12.02.2016 № 09.1-1700/В-2/161 постанову про відкриття виконавчого провадження направлено на адресу Ренійської міськради, яка була отримана останньою 24.02.2016.

25.02.2016 позивач направив головному державному виконавцю ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Гортолум В.С. заяву про відкладення провадження виконавчих дій, яка 01.03.2016 надійшла до ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області.

22.02.2016 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Гортолум В.С. винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 04.03.2016 для надходження повідомлення про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику.

04.03.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №  815/3161/2015 до 18.03.2016.

Постановою начальника ВПВР УДВС ГУТЮ в Одеській області Темнохуд А.В. від 17.03.2016 визнано дії головного державного виконавця відділу Гортолум В.С. по виконанню виконавчого провадження № 50150442 такими, що проведені з порушенням вимог статей 27, 28, 35 Закону України «Про виконавче провадження»; постанову про відкладення провадження виконавчих дій від 04.03.2016 скасовано; головному державному виконавцю відділу Гортолум В.С. приписано провести дії у відповідності до вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Гортолум В.С. від 17.03.2016 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 35 604,36 грн., з тих підстав, що боржником у наданий строк вимоги виконавчого листа не виконано.

Крім того, 17.03.2016 головним державним виконавцем Гортолум В.С. винесено постанову про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у розмірі 67,22 грн.

Вказані постанови про стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій направлені боржнику супровідними листами від 17.03.2016 та отримані ним 23.03.2016.

Згідно платіжних доручень від 04.03.2016 № 1 та № 2, які проведені банком 09.03.2016, позивачем сплачено на рахунок ГТУЮ в Одеській області заборгованість, відповідно до вимог виконавчого листа № 815/3161/15.

Розпорядженням начальника ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 18.03.2016 № 50150442/В-2 затверджено, що грошові кошти у сумі 356 043,65 грн., що надійшли 09.03.2016 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 815/3161/15, виданого 13.11.2015 Одеським окружним адміністративним судом, про стягнення коштів з Ренійської міськради, відповідно до статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» необхідно перерахувати: 323 614,96 грн. на користь УПФУ в Ренійському районі Одеської області; 32 361,47 виконавчого збору, згідно постанови про стягнення виконавчого збору; 67,22 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

Позивач 24.03.2016 звернувся до відповідача-2 із заявою про закінчення виконавчого провадження, відповідно до вимог частини восьмої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що позивач не мав можливості виконати вимоги виконавчого листа № 815/3161/15 у 7-денний термін з дня винесення/отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2016, оскільки позивач отримав зазначену постанову 24.02.2016, тобто по закінченню строку на самостійне виконання рішення, і саме в зв'язку з цим і звертався до відповідача із заявою про відкладення виконавчих дій. В свою чергу відповідач не довів факту виконання ним обов'язку щодо направлення позивачеві  копій постанов про відкладення провадження виконавчих дій від 22.02.2016 та від 04.03.2016. Судом також враховано, що станом на 17.03.2016 відповідачу-2 було відомо про виконання позивачем вимог постанови про відкриття виконавчого провадження та про сплату боргу, а головним державним виконавцем жодних виконавчих дій з примусового виконання рішення не вчинялось, та будь-яких заходів не здійснювалось. 

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій відповідач-2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що державним виконавцем постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, винесені правомірно та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.  

Позивач у своєму відзиві на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, а тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне. 

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) виконавчі листи, що видаються судами, підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно вимог частини п'ятої статті 25 Закону № 606-XIV копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 24.02.2016, тобто по закінченню строку на самостійне виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. 

Приписами частини другої статті 41 Закону № 606-XIV витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. 

Згідно частини п'ятої статті 41 Закону № 606-XIV постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Верховний Суд зазначає, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконане, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 06.07.2015 у справі № 6-785цс15.

Таким чином, передумовами для стягнення виконавчого збору з боржника є невиконання боржником рішення добровільно в установлений для цього строк, а також вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Враховуючи факт самостійної сплати позивачем боргу за виконавчим листом № 815/3161/15 платіжними дорученнями від 04.03.2016 № 1 та № 2, про який відповідачам було відомо станом на 17.03.2016, а також враховуючи факт відсутності вчинення з боку державного виконавця виконавчих дій та заходів з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

З огляду на наведене Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів попередніх інстанцій та  обставин справи не спростовують.

Отже, суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.  

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.  

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 у справі № 815/1632/16 залишити без змін, а касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Головуюча суддя: | | І.Л. Желтобрюх
Судді: | | О.В. Білоус
| | В.М. Шарапа