ПОСТАНОВА
Іменем України

25 жовтня 2018 року 
Київ
справа №580/2414/15-а
адміністративне провадження №К/9901/11698/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого  - Стрелець Т.Г.,
суддів - Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л. 
розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 580/2414/15-а
за позовом ОСОБА_1 до голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича про визнання дій протиправними  
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області (прийняту у складі суду під головуванням судді Стеценка В.А.) від 24 червня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Калиновського В.А., суддів: Бенедик А.П., Філатова Ю.М.)  від 08 серпня 2016 року
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          ОСОБА_1 звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича, у якому просив:
1) визнати протиправними дії сільського голови Шкурки В.О. при розгляді його заяви та відмову в наданні інформації такими, що порушили його права на розгляд звернень та отримання інформації і створили перешкоди для здійснення його прав та законних інтересів;
2) зобов'язати відповідача протягом п'яти днів з моменту винесення судом рішення, розглянути його заяву №54 від 01.07.2015 та надати обґрунтовану відповідь по суті запитань;
2.          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він 01.07.2015 в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», звернувся із заявою №54 до голови Будильської сільської ради Шкурка В.О., у якій просив розглянути три питання, вчинити певні дії та надати конкретну інформацію. 31 липня 2015 року ним було отримано лист Будильської сільської ради №02-20/678, інформація викладена в якому, на його думку, не стосується викладених ним у заяві питань. Позивач вважає вказані дії відповідача незаконними, тому звернувся до суду.
3.          В судовому засіданні позивач збільшив свої позовні вимоги і просив суд крім вимог, заявлених при поданні позову, стягнути з відповідача на відшкодування завданої йому моральної шкоди кошти в розмірі 425,00 гривень.
4.          Також ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача судові витрати, що пов'язані з прибуттям до суду, а саме: витрати, пов'язані з переїздом на судові засідання з с. Будилка до м. Лебедина і у зворотному напрямку (8 разів) на суму 112,83 гривні; добові витрати, пов'язані з переїздом до м. Лебедина в сумі 240,00 гривень, виходячи з розміру 30,00 гривень за кожну поїздку; компенсацію за відрив від звичайних занять - в розмірі 234,76 гривень, виходячи з того, що на кожне судове засідання ним було витрачено 4 години.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
5.          24 червня 2016 року постановою Лебединського районного суду Сумської області адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: 
-          визнано протиправними дії голови Будильської сільської ради Шкурка В.О. при розгляді заяви ОСОБА_1 № 54 від 01.07.2015 року та відмову в наданні інформації як такі, що порушили його права на розгляд звернень та отримання інформації і створили перешкоди для здійснення його прав та законних інтересів; 
-          в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено;
-          стягнуто з Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області, за рахунок її бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 183,74 гривні на користь державного бюджету м. Лебедина;
-          стягнуто з Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області, за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 10,12 гривень;
-          Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір, несплачений при поданні позовної заяви у розмірі 367,48 гривень на користь державного бюджету м. Лебедина.
6.          При вирішенні спору суд виходив з того, що відповідач є посадовою особою місцевого самоврядування, на якого згідно п. 18 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладений обов`язок забезпечити на території Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань.
Мешканець с. Будилка ОСОБА_1 01.07.2015 року звернувся до відповідача із заявою № 54, в якій посилаючись на Закон України «Про доступ до публічної інформації», Закон України «Про звернення громадян» та Закон України «Про інформацію» просив надати інформацію щодо діяльності Будильської сільської ради як представницького органу на даній території.
Звернення позивача було розглянуто головою Будильської сільської рад відповідно до Закону України «Про звернення громадян»   і в наданій позивачу відповіді від 31.07.2015 року за № 02-20/678 голова Будильської сільської ради зазначив, що заява не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації» та не містить зауважень, скарг та пропозицій з приводу реалізації соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скарг про їх порушення.
Судом зазначено, що згідно вимог ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та вважає, що в судовому засіданні представником відповідача не було доведено правомірності посилань голови сільської ради у листі від 31.07.2015 року за № 02-20/678, що запитувана інформація не стосується реалізації соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів ОСОБА_1, оскільки Закон України «Про доступ до публічної інформації» не потребує цього.
Крім того суд враховує, що позивач, згідно наданих документів, мешкає на території Будильської сільської ради, а поставлені питання стосуються виключно діяльності ради як представницького органу на даній території, тому висновок, що запитувана інформація не стосується реалізації його соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів є необґрунтованим.
Також суд дійшов висновку, що в судовому засіданні не було доведено невідповідності заяви ОСОБА_1 вимогам запиту, оскільки заява № 65 від 24.07.2015 року до Будильської сільської ради містить П.І.Б, поштову адресу, номер засобу зв'язку, назву та загальний опис інформації, підпис і дату, як того вимагає ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
7.          Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд виходив з того, що позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача протягом п`яти днів надати обґрунтовану відповідь на запитання, які містяться в заяві ОСОБА_1 № 57 від 1 липня            2015 року, на думку суду не підлягають до задоволення, так як чинним законодавством для розгляду запитів та звернень громадян встановлені відповідні строки і на час розгляду позову відсутні підстави вважати, що вони будуть порушені. Крім того по частині вимог ОСОБА_1 строк 5 днів не може бути застосований, оскільки по деяким питанням застосовуються строки встановлені Законом України «Про звернення громадян».
8.          Відмовляючи в позові в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 425,00 гривень, суд виходив з того, що позивачем по справі не було надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурком В.О.
9.          При визначенні розміру судових витрат, які підлягають до відшкодування позивачеві суд першої інстанції взяв до уваги, що позивачем, ні при зверненні з позовом, ні під час ухвалення судового рішення у справі не було сплачено судового збору розмір якого становить 551,20 гривень, хоча він і не був звільнений від даного обов'язку.
При цьому, оскільки з трьох заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, судом було задоволено лише одну, то на думку суду це є підставою для застосування ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України і стягнення з позивача на користь держави 2/3 частин судового збору, несплаченого ним в добровільному порядку, що становить 367,48 гривень.
10.          Вирішуючи питання про стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації  за відрив від звичайних занять в розмірі 10,12 гривень суд першої інстанції виходив з розміру мінімальної заробітної плати та з урахуванням часу участі у судових засіданнях згідно журналу судового засідання.
11.          Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача компенсації добових та вартості проїзду до суду, суд виходив з того, що не може взяти до уваги розрахунок судових витрат позивача та його доводи про можливість застосування при складенні цього розрахунку нормативних документів, які регулюють оплату витрат на відрядження, так як вказані документи регулюють виплату добових та оплату вартості проїзду особам, які виконують професійні обов'язки поза межами того населеного пункту, де розташоване їх місце роботи, а не їх місце проживання.
Таким чином, суд враховує, що позивач з'являвся в судові засідання, проведені в Лебединському райсуді не тільки з місця свого проживання, розташованого на підвідомчій цьому суду території, а й з місця своїх звичайних занять, розташованих в тому ж населеному пункті, що й будівля суду, а тому він не має права на відшкодування добових та вартості проїзду з с. Будилка до м. Лебедина.
12.          Крім того, ОСОБА_1 в суді першої інстанції заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви, яка обґрунтована тією обставиною, що розмір судового збору, який необхідно сплатити перевищує розмір його щомісячного доходу, а отже він фактично позбавлений можливості захистити свої права шляхом звернення до суду.
Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 24.06.2016 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу , в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та звільнити його від сплати судового збору. 
12.1.          Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2016 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, скасовано ухвалу від 24.06.2016, задоволено клопотання ОСОБА_1 та звільнено ОСОБА_1 сплати судового збору за подання адміністративного позову до Голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича про визнання дій протиправними.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
13.          08 серпня 2016 року ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 24.06.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича про визнання дій протиправними - залишено без задоволення, а постанову Лебединського районного суду Сумської області від 24.06.2016 - без змін. 
14.          Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що постанова Лебединського районного суду Сумської області від 24.06.2016 в частині відмови в задоволенні позову прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
15.          01 вересня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 24 червня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року.
16.          У касаційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2016 та постанову Лебединського районного суду Сумської області від 24.06.2016 в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги:
-          зобов'язати відповідача протягом п'яти днів з моменту винесення судом рішення, розглянути його заяву №54 від 01.07.2015 та надати обґрунтовану відповідь по суті запитань;
-          стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду 425,00 гривень;
-          відшкодувати йому судові витрати в розмірі 587,79 гривень.   
17.          ОСОБА_1 в касаційній скарзі просить розглянути касаційну скаргу за його відсутності.
18.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
19.          26 вересня 2016 року на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху від ОСОБА_1 надійшла заява про звільнення від сплати судового збору.
20.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.10.2016 ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 24 червня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року та відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1.
21.          Ухвалою судді-доповідача Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 07.05.2016 прийнято до провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 24.06.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2016.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
22.           Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій постановили необґрунтовані та незаконні рішення, які ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягають скасуванню. 
23.          Скаржником вказується, що відмовляючи в задоволенні його позовної вимоги в частині відповідача повторно розглянути заяву №54 та впродовж 5 днів надати відповідь судами порушено норми матеріального та процесуального права.
Таке твердження позивач обґрунтовує тим, що задовольнивши його позовну вимогу та визнавши протиправними дії голови Будильської сільської ради Шкурка В.О. при розгляді заяви №54 від 01.07.2015 та відмову в наданні інформації як такі, що порушили права позивача на розгляд звернень та отримання інформації і створили перешкоди для здійснення його прав та законних інтересів, судами не вжито заходів для ефективного захисту його порушених прав.
24.          З приводу відмови в позові в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 425,00 гривень, ОСОБА_1 в касаційній скарзі зазначає, що судами не надано належної оцінки обставинам, якими позивач обґрунтовував завдання йому моральної шкоди, що знову ж таки, на його думку, призвело до прийняття неправильного рішення.
25.          Скаржник також зазначає в касаційній скарзі, що незважаючи на задоволення Харківським апеляційним адміністративним судом 08.08.2016 його апеляційної скарги на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 24.06.2016 про відмову в задоволенні клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору та постановлення нової ухвали, якою його звільнено від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції не скасував постанову Лебединського районного суду Сумської області від 24.06.2016 в частині стягнення з нього несплаченого судового збору, чим порушено вимоги процесуального права.
26.          Скаржник не погоджується з розподілом судових витрат в частині відмови компенсації йому добових та вартості проїзду з с. Будилка до м. Лебедин для участі в судових засіданнях. Вказує, що судами попередніх інстанцій не враховано, що він постійно проживає в іншому населеному пункті, ніж знаходиться суд, і судами не враховано положення постанов Кабінету Міністрів України «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» №663 від 23.04.1999 та «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» №590 від 27.04.2006.
27.          З тих же підстав вважає, що суди попередніх інстанцій поверхнево підійшли до визначення розміру компенсації за відрив від звичайних занять, оскільки при визначені такої компенсації в розмірі 10,12 гривень взяли до уваги лише фактичну тривалість судових засідань згідно журналу судових засідань, тоді як для участі в судових засіданнях не врахували час, необхідний на переїзд від місця проживання до суду та у зворотньому напрямку, час пішої ходи від будинку до зупинки автобуса, від приміщення суду до автостанції, час очікування транспорту тощо.
Крім того зазначає, що при визначенні розміру компенсації за відрив від звичайних занять судами не враховано, що з травня 2016 року змінився розмір мінімальної заробітної плати.  
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
28.          ОСОБА_1 01 липня 2015 року звернувся до сільського голови Будильської сільської ради Шкурка В.О. із заявою №54, в якій повідомив, що в АДРЕСА_1 біля помешкання громадян ОСОБА_4 на землях сільської ради на проїжджій частині (на узбіччі дороги) встановлена приватна свердловина. З цього приводу позивач просив повідомити його, 
-          чи дійсно сільський голова не бачить правопорушень з боку громадян ОСОБА_4 які встановили на (в) землі сільської ради свердловину, чи умисно приховує цей самозахват на протязі тривалого часу;
-          просить встановити та повідомити про дату самовільного захвату землі ОСОБА_4 та дату (рік) споруджування свердловини; 
-          просить повідомити про те, чи не зазначена свердловина стала причиною розширення дороги по вул. Залізничній;
-          просить повідомити про законність встановлення свердловини та клумби громадянами ОСОБА_4 на землях сільської ради.
Крім того, він повідомив сільського голову про те, що на перехресті вулиць Фролова та Гагаріна в селі Будилка невідомі особи зменшили землі Будильської сільської ради, збільшив межі господарства за рахунок встановлення дерев'яної огорожі з відступом близько метра на територію земель Будильської сільської ради, тобто без належних замірів землевпорядника і напевно без дозволу сільської ради на зміни меж земельної ділянки, в зв'язку з чим просив вжити дій за якими повернути сільській раді самовільно захвачену земельну ділянку, притягнути винних осіб до відповідальності та повідомити його про вирішення цього питання.
Також, він просив підтвердити або скасувати інформацію про те, що у дитячому садку Будильської сільської ради сторожем значиться ОСОБА_5 який мешкає в с. Будилка по вулиці Кооперативній та працює в м. Суми водієм, а заробітну плату ніби то отримує інша особа. 
29.          Листом №02-20/678 від 31.05.2015 Будильська сільська рада Лебединського району Сумської області повідомила ОСОБА_1, що його заява №54 від 01.07.2015 як запит на інформацію не розглядалась у зв'язку з тим, що не відповідає вимогам до запиту на інформацію встановлених ст.. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Також в цьому листі роз'яснено вимоги чинного законодавства щодо звернень громадян та повідомлено ОСОБА_1, що його заява не містить зауважень, скарг та пропозицій з приводу реалізації соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скарг про їх порушення.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 
30.          Конституція України
30.1.          Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
30.2.          Стаття 56. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
31.          Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)
31.1.          Частина 1 статті 2. Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
31.2.          Частина 3 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
31.3.          Частина 2 статті 11. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
31.4.          Частина 2 статті 21. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
31.5.          Стаття 91. Витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. 
Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. 
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
31.6.          Частина 1 статті 94. Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
31.7.          Частина 3 статті 94. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
32.          Цивільний кодекс України. 
32.1.          Частина 1 статті 23. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
32.2.          Частина 2 статті 23. Моральна шкода полягає: 
1)          у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;
2)           у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;
3)          у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 
4)          у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
32.3.          Частина 1 статті 302. Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.
33.          Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР 
33.1.          Пункт 18) частини 4 статті 42. Сільський, селищний, міський голова, зокрема, забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань.
34.          Закон України «Про інформацію» від 21.05.1997 №280/97-ВР 
34.1.          Частина 1 статті 5. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
34.2.          Частина 1 статті 7. Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. 
34.3.          Частина 2 статті 7. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. 
Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
34.4.          Частина 2 статті 20. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
34.5.          Частина 4 статті 21. До інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості: 
1)          про стан довкілля, якість харчових продуктів і предметів побуту;
2)          про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні ситуації, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці людей; 
3)          про стан здоров'я населення, його життєвий рівень, включаючи харчування, одяг, житло, медичне обслуговування та соціальне забезпечення, а також про соціально-демографічні показники, стан правопорядку, освіти і культури населення; 
4)          про факти порушення прав і свобод людини, включаючи інформацію, що міститься в архівних документах колишніх радянських органів державної безпеки, пов'язаних з політичними репресіями, Голодомором 1932 - 1933 років в Україні та іншими злочинами, вчиненими представниками комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів;
5)          про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб; 
5-1) щодо діяльності державних та комунальних унітарних підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі або територіальній громаді, а також господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарському товариству, частка держави або територіальної громади в якому становить 100 відсотків, що підлягають обов'язковому оприлюдненню відповідно до закону;
6)          інші відомості, доступ до яких не може бути обмежено відповідно до законів та міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
35.          Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI 
35.1.          Частина 1 статті 19. Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
35.2.          Частина 2 статті 19. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
35.3.          Частина 3 статті 19. Письмовий запит подається в довільній формі.
35.4.          Частина 5 статті 19. Запит на інформацію має містити:
1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є;
2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;
3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
35.5.          Частина 1 статті 20. Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.
35.6.          Частина 4 статті 20. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.
36.          Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР.
36.1.          Стаття 1. Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
36.2.          Частина перша статті 15. Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
36.3.          Стаття 19. Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:   
-          об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; 
-          у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
-          на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; 
-          відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; 
-          забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; 
-          письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; 
-          вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; 
-          у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; 
-          не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; 
-          особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
36.4.          Частина третя статті 15. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.   
36.5.          Частина перша статті 20. Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.
37.          Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ затверджені постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» №590 від 27.04.2006
38.          Компенсація в адміністративних справах. Пункт 3. За відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, її представникові у зв'язку з явкою до суду   - обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
39.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
40.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
41.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.  
42.           Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позивач мешкає на території Будильської сільської ради, а поставлені в його заяві №54 від 01.07.2015 питання стосуються виключно діяльності ради як представницького органу на даній території, в зв'язку з чим висновок відповідача викладений в листі-відповіді від 31.07.2015, що запитувана інформація не стосується реалізації його соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів є необґрунтованим.
43.          Також судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що відповідачем не було доведено правомірності свого твердження в листі-відповіді від 31.07.2015 щодо невідповідності заяви вимогам запиту на інформацію передбаченою ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки заява №54 від 01.07.2015 року до Будильської сільської ради містить П.І.Б, поштову адресу, номер засобу зв'язку, назву та загальний опис інформації, підпис і дату, тобто всі реквізити, як того вимагає ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
44.          Таким чином колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про підставність позовних вимог ОСОБА_1 та їх задоволення в частині визнання протиправними дій голови Будильської сільської ради Шкурка В.О. при розгляді заяви ОСОБА_1 № 54 від 01.07.2015 року та відмову в наданні інформації як такі, що порушили його права на розгляд звернень та отримання інформації і створили перешкоди для здійснення його прав та законних інтересів.
45.          Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в розмірі 425,00 гривень, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 425 грн. не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами, у тому числі й обставинами щодо тяжких змін у житті позивача, погіршення стану його здоров'я та самопочуття, тощо.
46.          Отже Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 425,00 гривень.
47.          Разом з тим, колегія суддів Верховного Суду не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позову в частині вимоги про зобов'язати відповідача протягом п'яти днів з моменту винесення судом рішення, розглянути його заяву №54 від 01.07.2015 та надати обґрунтовану відповідь по суті запитань.
48.          Так, відмовляючи в цій частині в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що такі вимоги не підлягають до задоволення, так як чинним законодавством для розгляду запитів та звернень громадян встановлені відповідні строки і на час розгляду позову відсутні підстави вважати, що вони будуть порушені. Крім того по частині вимог ОСОБА_1 строк 5 днів не може бути застосований, оскільки по деяким питанням застосовуються строки встановлені Законом України «Про звернення громадян».
49.          Відповідно до вимог частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
50.          Аналогічна норма міститься і в частині 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017), відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
51.          Таким чином, адміністративні суди при розгляді та вирішенні спорів повинні вживати всіх заходів для ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, за захистом яких вони звернулись до суду.
52.          Ефективним захист буде лише тоді, коли в повній мірі будуть відновлені порушені права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.
53.          Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі виникли у сфері отримання доступу до інформації, зокрема щодо отримання належної та повної відповіді на запит, який міститься в заяві ОСОБА_1 №54 від 01.07.2015 адресованій Будильській сільській раді Лебединського району Сумської області.
54.          Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідача при розгляді заяви ОСОБА_1 №54 від 01.07.2015 року та відмови в наданні інформації як такі, що порушили його права на розгляд звернень та отримання інформації і створили перешкоди для здійснення його прав та законних інтересів, суди попередніх інстанцій виходили зокрема з того, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій при розгляді звернення ОСОБА_1, тобто заява ОСОБА_1 відповідачем по суті розглянута не була, належної відповіді на поставлені питання не надані, а лише було вказано, що запитувана інформація не стосується реалізації соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів позивача.
55.          Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
56.          Згідно з частинами першою та третьою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.
57.          Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
58.          Таким чином, для повного захисту прав, свобод та інтересі позивача необхідно зобов'язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 №54 від 01.07.2015 та надати обґрунтовану відповідь по суті запитань.
59.          Колегія суддів Верховного Суду приходить до переконання, що постанова Лебединського районного суду Сумської області від 24.06.2016 та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2016 в частині відмови в задоволенні позову про зобов'язання відповідача  протягом п'яти днів з моменту винесення судом рішення, розглянути його заяву №54 від 01.07.2015 та надати обґрунтовану відповідь по суті запитань прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення, яким слід зобов'язати голову Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича розглянути заяву ОСОБА_1 №54 від 01 липня 2015 року та надати обґрунтовану відповідь по суті запитань.  
60.          Також Верховний Суд не може погодитись з висновками судів попередніх інстанцій в частині розподілу судових витрат. 
61.          Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України (КАС України діючого на час розгляду справи судом касаційної інстанції), яка повністю кореспондується із частиною шостою статті 94 (КАС України в його редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
62.          Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
63.          Так, постановою Лебединського районного суду Сумської області від 24.06.2016 стягнуто:
-          з Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області, за рахунок її бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 183 грн. 74 коп. на користь державного бюджету м. Лебедин;
-          з ОСОБА_1 судовий збір, несплачений при поданні позовної заяви у розмірі 367 грн. 48 коп. на користь державного бюджету м. Лебедина.
63.1.          Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2016 постанову Лебединського районного суду Сумської області від 24.06.2016 залишено без змін.
63.2.          Разом з тим, Харкіським апеляційним адміністративним судом не враховано, що ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, скасовано ухвалу від 24.06.2016, задоволено клопотання ОСОБА_1 та звільнено ОСОБА_1 сплати судового збору за подання адміністративного позову до Голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича про визнання дій протиправними.
63.3.          Таким чином, оскільки позивач ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2016 звільнений від сплати судового збору, підстав для стягнення з позивача та відповідача судового збору відсутні.
64.          Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача компенсації за відрив від звичайних занять колегія суддів зазначає наступне.
64.1.          Відповідно до частини 2 статті 135 КАС України (яка повністю кореспондується із частиною 2 статті 91 КАС України в його редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачуються іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.
64.2.          Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір компенсації позивачу за відрив від звичайних занять - виходив з фактичної тривалості судових засідань згідно журналу судових засідань пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.
64.3.          Разом з тим, судами попередніх інстанцій при визначені розміру компенсації не було враховано час переїзду від місця проживання до суду та у зворотньому напрямку, а також збільшення розміру мінімальної заробітної плати починаючи з 01.05.2016.
64.4.          Таким чином, Верховний Суд визначаючи розмір судових витрат в частині компенсації за відрив від звичайних занять вважає, що позивачем в розрахунку судових витрат від 24.06.2016 правильно визначено розмір такої компенсації в розмірі 234,96 гривень.
65.          Щодо вимог про компенсацію добових витрат у сумі 240,00 гривень, Верховний Суд погоджується в цій частині з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що у задоволенні вказаних вимог слід відмовити з огляду на незначну відстань між місцем проживання позивача та місцезнаходженням суду, а також на участь у судових засіданнях протягом нетривалого часу.
66.          З приводу вимоги про стягнення витрат на проїзд позивача до суду у сумі 112,83 гривень, Верховний Суд також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції що ці витрати відшкодуванню не підлягають.
67.          Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
68.          Враховуючи вищевикладені положення, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме компенсація за відрив від звичайних занять в розмірі 156,64 гривень (234,96 гривень/3*2).
69.          Враховуючи наведене, Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального та матеріального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а судові рішення скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задозволення позову.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.  
2.          Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 24 червня            2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року - скасувати та прийняти нове рішення.
3.          Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
4.          Визнати протиправними дії голови Будильської сільської ради Шкурка Володимира Олексійовича при розгляді заяви ОСОБА_1 №54 від 01 липня 2015 року та відмову в наданні інформації як такі, що порушили його права на розгляд звернень та отримання інформації і створили перешкоди для здійснення його прав та законних інтересів.
5.          Зобов'язати голову Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича розглянути заяву ОСОБА_1 №54 від 01 липня 2015 року та надати обґрунтовану відповідь по суті запитань.
6.          В іншій частині позову - відмовити.
7.          Стягнути з Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області, за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 156,64 гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                           О. В. Білоус
                                                                                          І.Л.Желтобрюх