Постанова                                               
Іменем України                                              
05 вересня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 523/6827/16-ц
провадження № 61-11411св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                Кузнєцова В. О.,                            Погрібного С. О., 
                             СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,           
 
учасники справи: 
 
заявник - ОСОБА_3,
суб'єкт оскарження - державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Прібилов АндрійВадимович,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника          ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада    2016 року у складі колегії суддів:  Гончаренко В. М., Короткова В. Д., Таварткіладзе О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Прібилова А. В. (далі - державний виконавець Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ) під час виконання виконавчого провадження № 38060303 із виконання виконавчого листа      № 2-4270/11, виданого 23 квітня 2012 року Суворовським районним судом м. Одеси. 
 
В обґрунтування скарги зазначила, що при зверненні її представника до електронного сервісу доступу до матеріалів виконавчого провадження стало відомо, що у провадженні Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ в 2013 році перебувало виконавче провадження ВП № 38060303 із виконання виконавчого листа                     № 2-4270/11, виданого 23 квітня 2012 року Суворовським районним судом м. Одеси.25 травня 2013 року державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Прібиловим А. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яким прийнято виконавчий лист до виконання. Про відкриття виконавчого провадження їй стало відомо лише нещодавно, при зверненні до приватного нотаріуса.Державний виконавець не надсилав їй, а вона не отримувала зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з чим була позбавлена можливості добровільно виконати рішення суду. 
 
Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просила поновити строк для подання цієї скарги, визнати неправомірними дії державного виконавця Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Прібилова А. В., що виразилися в безпідставному винесенні ним 01 червня 2013 року постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 38060303 та скасувати вказану постанову.
 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року скаргу ОСОБА_3 задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Прібилова А. В. щодо безпідставного ухвалення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні від 01 червня 2013 року № 38060303. Визнано неправомірною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору, постановлену 01 червня 2013 року державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ            Прібилова А. В. у виконавчому провадженні № 38060303.
 
Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив із того, що представники державної виконавчої служби не надали суду жодного доказу того, що боржник була повідомлена про відкриття виконавчого провадження. 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада  2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про знаходження на примусового виконанні у Першому Суворовському ВДВС Одеського МУЮ виконавчого листа № 38060303 про стягнення з неї боргу у розмірі 1 477 750,40 грн та виконавчого збору у розмірі 147 775,04 грн, а тому висновки суду першої інстанції про неотримання останньою жодної кореспонденції та постанови про відкриття виконавчого провадження суперечать матеріалам виконавчого провадження.
 
У грудні 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року, в якій просив скасувати зазначену ухвалу та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зокрема, вказував на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що висновки та пояснення заступника начальника Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області суперечать положенням чинного законодавства України, зокрема положенням Закону України «Про виконавче провадження», та правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові № 6-785цс15. ОСОБА_3 не отримувала від Апеляційного суду Одеської області ні ухвали про відкриття апеляційного провадження, ні повістки, ані примірника апеляційної скарги. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних  і кримінальних справ від 21 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі.
 
У квітні 2017 року надійшли заперечення Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області на касаційну скаргу, згідно з якими інформація про неотримання ОСОБА_3 жодної кореспонденції та постанови про відкриття виконавчого провадження та інших процесуальних документів суперечить тим відомостям, які знаходяться в матеріалах виконавчого провадження.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду. 
 
Ухвалою від 05 липня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. 
 
Судом установлено, що у Суворовському ВДВС м. Одеси ГУЮ в Одеській області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 38060303 із примусового виконання виконавчого листа № 2-4270/2011, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 23 квітня 2013 року, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» грошової суми у розмірі 1 477 750,40 грн.
 
25 травня 2013 року державний виконавець керуючись статтями 17, 19, 20, 25, Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заяви стягувача ПАТ «Марфін Банк» виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та надав строк для добровільного виконання рішення суду. 
 
01 червня 2013 року відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 147 775,04 грн, оскільки боржник не виконав рішення у строк для самостійного його виконання.
 
У тексті поданої скарги ОСОБА_3посилається на те, що постанову про стягнення виконавчого збору від 01 червня 2013 року вона не отримувала, про наявність зазначеного провадження їй стало відомо лише 10 травня 2016 року при зверненні до приватного нотаріуса.
 
Відповідно до частини першої статті 385 ЦПК України 2004 року скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.
 
Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
 
Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.
 
Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України 2004 року суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Згідно з частиною другою статті 72 ЦПК України 2004 року документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.
 
При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.
 
У справі, яка переглядається, ОСОБА_3, звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця, просила поновити пропущений процесуальний строк щодо вимог про оскарження дій державного виконавця.
 
Проте суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні скарги, оскільки відповідно до копій матеріалів виконавчого провадження ОСОБА_3 знала про виконавче провадження, ознайомлювалася з ним та отримувала постанови державного виконавця. 
 
Отже, суд першої інстанції, задовольняючи скаргу, не вирішив питання про поновлення строку на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, а суд апеляційної інстанції, відмовляючи у її задоволенні, фактично вказуючи на те, що заявнику було відомо про оскаржувану нею постанову ще в 2013 року, відмовив у задоволенні скарги по суті.
Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Виходячи з викладеного, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлені у справі ухвали - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення допущених порушень норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.
 
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                           С.О. Погрібний
 
                                                                                     О.В. Ступак
 
                                                                                                           Г. І.Усик