Постанова                                                   
Іменем України
08 листопада 2018 року            
м. Київ
справа № 235/7297/16-к
провадження № 51-3957км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                                             за участю секретаря                                                                                                                           судового засідання                    ОСОБА_4 ,                                                                    прокурора                                 ОСОБА_5 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016050410002785, відносно 
ОСОБА_6 ,                                                            ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                                             уродженця м. Ясинуватої Донецької області, жителя АДРЕСА_1 ,       
за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2017 року ОСОБА_6  засуджено за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК  ОСОБА_6  звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1  ст. 76 КК.
Апеляційний суд Донецької області вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання скасував та 04 липня 2017року ухвалив новий вирок, за яким призначив ОСОБА_6  покарання за ч. 1 ст. 263 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишений без змін.
ОСОБА_6 засуджений за те, що він у другій декаді вересня 2016 року у лісопосадці в районі заправки «Паралель», розташованої на вул. Захисників України, 2-А в м. Покровську Донецької області, знайшов та привласнив металевий ящик із військовими патронами в кількості 700 шт., тим самим умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав боєприпаси з метою подальшого збуту та переніс углиб лісопосадки, де став зберігати.
14 листопада 2016 року ОСОБА_6 забрав у лісопосадці вказаний ящик з патронами, який став незаконно переносити при собі в синтетичному мішку, однак був зупинений працівниками поліції на перетині вулиць Захисників України і Прокоф`єва в м. Покровську Донецької області. У ході огляду особистих речей під час складання адміністративного протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КУпАП, у засудженого був виявлений і вилучений вказаний ящик із патронами в кількості 700 шт., які є проміжними патронами, штатними боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 7,62х39 мм (до автоматів і кулеметів конструкції Калашникова АК, АКМ, РПК), які придатні до стрільби.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вироку апеляційного суду відносно  ОСОБА_6  з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що апеляційний суд при призначенні засудженому покарання не урахував конкретних обставин кримінального провадження, внаслідок чого безпідставно застосував ст. 69 КК, а також належним чином не обґрунтував в ухвалі свого рішення.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Згідно з ч. 2 ст. 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК не оспорюються у касаційній скарзі засудженого.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне застосування ст. 69 КК, що потягло призначення несправедливого покарання внаслідок м`якості, є слушними.
За матеріалами кримінального провадження Верховним Судом установлено, що вирок суду першої інстанції, за яким ОСОБА_6 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та звільнено від відбування покарання з випробуванням, був оскарженийпрокурором в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що, на його думку, призвело до призначення засудженому невиправдано м`якого покарання. При цьому прокурор вказував на необґрунтоване застосування судом положень ст. 75 КК. 
Частково задовольняючи апеляційну скаргу прокурора, суд апеляційної інстанції скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, за яким призначив  ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки, тобто перейшов до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті.
Призначаючи засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК, суд апеляційної інстанції урахував щире каяття у вчиненому і молодий вік засудженого. 
Водночас апеляційний суд залишив поза увагою, що вік ОСОБА_6 не є обставиною, яка пом`якшує його покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а належить до даних про особу засудженого.
Таким чином, рішення апеляційного суду про можливість обрання засудженому іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 263 КК, за наявності єдиної обставини, яка пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, є немотивованим і суперечить положенням ст. 69 КК.
Враховуючи вчинення ОСОБА_6 тяжкого злочину, що становить підвищену суспільну небезпеку, беручи до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення – придбання засудженим значної кількості бойових припасів із метою збуту, особу винного, який не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, колегія суддів вважає, що призначення більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті закону, за яким його засуджено, не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових злочинів, а отже не відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК.
За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду апеляційної інстанції – скасуванню, а кримінальне провадження – призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції,  під час якого слід урахувати наведене в цій постанові, належно оцінити дані про особу винного, обставини, які впливають на покарання, та ухвалити законне, обґрунтоване й умотивоване рішення.
За умови підтвердження обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 , у тому ж обсязі, за наявності тих самих даних про його особу та обставин, які пом`якшують покарання, призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, таким що тягне невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого внаслідок м`якості.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК та § 3 Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції,задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                        ОСОБА_2                           ОСОБА_3