Постанова
Іменем України
 
05 вересня 2018 року
місто Київ
 
справа № 201/7058/15-ц
провадження № 61-2492св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ»
третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року у складі судді Ходаківського М. П. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Прозорової М. Л., Максюти Ж. І., Макарова М. О.,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 у травні 2015 року звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» (ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ») про стягнення страхової виплати.
Позивач в обґрунтування позову зазначала, що 27 грудня 2006 року між її чоловіком ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» 
(далі - ЗАТ «СК «ІНГОССТРАХ»), правонаступником якого є ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ», укладений договір особистого страхування № K2A2LK00027589, вигодонабувачем за яким визначена третя сторона Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 
(далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»). ІНФОРМАЦІЯ_1 страхувальник ОСОБА_4 помер, відповідно до договору особистого страхування це вважається страховим випадком, проте у виплаті страхового відшкодування на користь позивача як єдиного спадкоємця померлого страховиком відмовлено. Відмову відповідача позивач вважає необґрунтованою, тому просила суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 252 500, 00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 18 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на користь ОСОБА_3 252 500, 00 грн.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що згідно з укладеним між померлим чоловіком позивача та відповідачем ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» договором особистого страхування від 27 грудня 2006 року № K2A2LK00027589 смерть застрахованої особи, ОСОБА_4, яка наступила внаслідок захворювання, є страховим випадком, а отже його настання тягне виплату страхового відшкодування у розмірі 252 500, 00 грн на користь позивача як єдиного спадкоємця померлого; вигодонабувач до суду із позовом про стягнення страхової виплати не звертався. Обґрунтовуючи право позивача на звернення до суду із зазначеним позовом, суд першої інстанції посилався на пункт 3. 2 Умов страхування, згідно з яким для отримання страхової виплати страхувальник, застрахована особа або вигодонабувач чи спадкоємець застрахованої особи повинні звернутися до страховика в особі страхового агента з письмовою заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, додатково зазначивши, що захворювання ОСОБА_4, внаслідок якого він помер, належить до таких, що передбачені договором страхування, а тому є страховим випадком, оскільки за матеріалами справи ОСОБА_4 доставлений у заклад охорони здоров'я 02 лютого 2008 року бригадою швидкої медичної допомоги у важкому стані без свідомості з гострим порушенням мозкового кровообігу за ішемічним типом; 03 лютого 2008 року відбулось різке погіршення стану до рівня свідомості: «кома». ІНФОРМАЦІЯ_1 у хворого констатована зупинка серцевої діяльності та дихання, тобто мозкова катастрофа у вигляді ішемічного інсульту настала раптово, гостро, несподівано, без попередніх передвісників. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 раніше хворів на серцево-судинні хвороби та з приводу цього обстежувався, отримував медичну допомогу та медикаментозне лікування, з огляду на що суд дійшов висновку про визнання цього випадку страховим.
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не погодившись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, у травні 2017 року звернулось із касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, просило суд касаційної інстанції скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до умов договору страхування як вигодонабувач має виключне першочергове право на отримання страхового відшкодування, оскільки договір укладений на користь третьої особи. Крім того, положення договору особистого страхування не дають підстав для отримання страхового відшкодування безпосередньо страхувальником без згоди на те вигодонабувача. Оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке є третьою особою, на користь якої укладено договір страхування, не скористалося своїм правом на отримання страхової виплати, страхувальник не вправі вимагати від страховика виконання договору на користь банку.
ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ», не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, у травні 2017 року звернулось із касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, просило рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що у відповідача не виникло обов'язку з виплати позивачеві суми страхового відшкодування, оскільки першочергове право на отримання грошових коштів належить саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як вигодонабувачеві. При цьому суди не врахували, що на момент розгляду справи банком надано довідку, за якою розмір заборгованості за кредитним договором складає 404 845, 11 грн. Також посилалось на те, що спір між сторонами вже розглядався у іншому судовому провадженні та позивачу було відмовлено у задоволенні її позову через безпідставність.
ОСОБА_3 у відзиві зазначила, що касаційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до укладеного договору страхування спадкоємці мають право на отримання страхової виплати, оскільки третя особа, вигодонабувач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відмовилася від свого права, а тому згідно з частиною четвертою статті 636 ЦК України позивач має право на отримання відповідної страхової виплати. Окрім цього, позивач посилалась на те, що банк, відмовившись від права на звернення до страховика після смерті її чоловіка, діяв недобросовісно, оскільки залишок несплачених сум за кредитом, наданим банком, на момент смерті повністю покривався би страховою виплатою, втім ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не скористалося таким правом з метою штучного збільшення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження та ухвалою від 19 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 18 січня 2018 року.
Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновки, що касаційні скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27 грудня 2006 року між чоловіком позивача ОСОБА_4 та ЗАТ «СК «ІНГОССТРАХ», правонаступником якого є ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ», укладений договір особистого страхування № K2A2LK00027589, вигодонабувачем за умовами якого визначена третя сторона - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Зазначений договір страхування укладено між ОСОБА_4 та ЗАТ «СК «ІНГОССТРАХ» відповідно до умов та на виконання зобов'язань згідно з кредитним договором, укладеним ОСОБА_4 з ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № K2A2GA00260020 від 27 грудня 2006 року.
Відповідно до свідоцтва про смерть від 05 лютого 2008 року № НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер; причиною його смерті згідно з довідкою про причину смерті від 05 лютого 2008 року зазначено ішемічний інсульт головного мозку. 
Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до пункту 7.1 договору особистого страхування від 27 грудня 2006 року № K2A2LK00027589 страховими випадками визнаються: смерть застрахованої особи; стійка втрата особою працездатності (встановлення інвалідності); смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок захворювання.
Відповідно до листа філії «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у м. Києві від 30 квітня 2009 року № 2775 у виплаті страхового відшкодування позивачу відмовлено з посиланням на те, що страховик тривалий період часу страждав на серцево-судинні захворювання, а згідно з пунктом 4.2 договору особистого страхування від 27 грудня 2006 року № K2A2LK00027589 не визнаються страховими випадками визначені у цьому договорі події, які відбулися до моменту набрання чинності цим договором.
Судами встановлено, що ОСОБА_4 доставлений в ГВКН 02 лютого 2008 року бригадою швидкої медичної допомоги у важкому стані без свідомості з гострим порушенням мозкового кровообігу за ішемічним типом; 03 лютого 2008 року відбулось різке погіршення стану до рівня свідомості «кома». ІНФОРМАЦІЯ_1 у хворого констатована зупинка серцевої діяльності та дихання, тобто мозкова катастрофа у вигляді ішемічного інсульту настала раптово, гостро, несподівано, без попередніх передвісників. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 раніше хворів серцево-судинними хворобами та з приводу цього обстежувався, отримував медичну допомогу та медикаментозне лікування.
Встановивши наведені обставини, оцінивши належним чином наявні у матеріалах справи докази, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що смерть ОСОБА_4 є страховим випадком відповідно до договору особистого страхування від 27 грудня 2006 року № K2A2LK00027589.
Касаційні скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» не містять доводів про незаконність оскаржуваних рішень у частині визнання смерті ОСОБА_4 страховим випадком, а тому у цій частині Верховним Судом не переглядаються.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що ОСОБА_3 як єдиний спадкоємець померлого ОСОБА_4 набула право на звернення до страховика із зазначеними позовними вимогами, оскільки така можливість передбачена умовами договору страхування та положеннями цивільного законодавства.
Верховний Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до пункту 5.1 договору особистого страхування від 27 грудня 2006 року № K2A2LK00027589 його укладено на виконання договору застави, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та страхувальником 27 грудня 2006 року № к2A2GA00260020, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 27 грудня 2006 року № k2A2GA00260020.
Згідно із пунктом 3.6 Умов страхування, які є невід'ємною частиною договору особистого страхування від 27 грудня 2006 року № K2A2LK00027589, у разі прийняття рішення про здійснення страхової виплати вона виплачується страховиком застрахованій особі або вигодонабувачеві (спадкоємцям застрахованої особи) протягом п'яти банківських днів. Якщо на момент прийняття рішення про страхову виплату: 1) у страхувальника існує заборгованість за кредитним договором, строки виконання якої вже 
настали, - страхова виплата здійснюється вигодонабувачеві і спрямовується на погашення цієї заборгованості; 2) у страхувальника існують зобов'язання за кредитним договором щодо погашення кредиту, строки виконання яких ще не настали, - сума страхової виплати, яка залишилась після розрахунку за пунктом першим, що не перевищує загальної суми зобов'язань страхувальника за кредитним договором, вважається достроковим погашенням кредиту, виплачується вигодонабувачеві і спрямовується на погашення кредиту. Сума страхової виплати, яка залишилась після здійснення виплат за пунктом другим, здійснюється страхувальнику або його нащадкам.
Згідно з положеннями пункту 3.1 Умов страхування у разі настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку, страхувальник або застрахована особа, а у випадку смерті застрахованої особи - вигодонабувач, повинні у строк не пізніше одного року з дня настання події повідомити страховика про її настання.
Пунктом 3.2 Умов страхування визначено, що для отримання страхової виплати страхувальник, застрахована особа або вигодонабувач чи спадкоємець застрахованої особи повинні звернутися до страховика в особі страхового агента з письмовою заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку.
У передбачений договором строк ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», як вигодонабувач, не звернулося за страховою виплатою, хоча за пунктом 3.1 Умов страхування на нього було покладено відповідний обов'язок. 
При цьому Верховний Суд враховує, що на підставі зазначеного договору страхування на вимогу кредитної установи було застраховано ризики неповернення позичальником отриманого кредиту на випадок настання одного із страховим випадків, зокрема, смерті позичальника.
Натомість позивач, як спадкоємець застрахованої особи, у порядку пункту 3.2 Умов страхування звернувся із відповідною заявою про страхову виплату та відповідно до пункту 3.6 Умов страхування мав право на її отримання протягом п'яти банківських днів.
Таким чином, оскільки право спадкоємця застрахованої особи на звернення до страховика із заявою про страхову виплату та її отримання прямо передбачено Умовами страхування, доводи заявників у цій частині Верховний Суд визнає необґрунтованими.
Зазначені положення Умов страхування та відповідні дії ОСОБА_3 відповідають загальним положенням про страхування, передбаченими цивільним законодавством.
Згідно з частиною першою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.
Можливість укладення страхових договорів на користь третіх осіб передбачена у статті 985 ЦК України, згідно із якою страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.
За правилом частини другої статті 3 Закону України «Про страхування» страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування. 
При цьому згідно з частиною другою статті 636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.
За правилом частини четвертої статті 636 ЦК України якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
Верховним Судом враховано, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», як третя особа за договором страхування, не виконав свого обов'язку, передбаченого у пункті 3.1 Умов страхування, не подало страховику заяву про страхову виплату, що - з врахуванням специфіки та правової природи договірних зв'язків між учасниками кредитних правовідносин, страховиком та спадкоємцем застрахованої особи (враховуючи, що надання кредиту позичальнику за його життя було обумовлено банком обов'язковим укладенням договору його особистого страхування з певним визначеним кредитною установою страховиком) - фактично свідчить про те, що вигодонабувач, банк, відмовився від реалізації належного йому права на шкоду правам та законним інтересам позивача у цій справі.
Таким чином, за умови встановлення відсутності реалізації ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як вигодонабувачем права на отримання страхової виплати, з урахуванням пунктів 3.1, 3.2, 3.6 Умов страхування суди дійшли обґрунтованого висновку про можливість звернення до страховика за отриманням відповідних коштів ОСОБА_3 як спадкоємцем страхувальника.
За наведених обставин відмова ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» у виплаті ОСОБА_3 страхової виплати порушує умови договору особистого страхування від 27 грудня 2006 року № K2A2LK00027589 та призводить до порушення прав позивача на отримання страхової виплати.
З огляду на зазначене доводи касаційних скарг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» у наведеній частині Верховний Суд не визнає обґрунтованими.
Доводи касаційних скарг заявників щодо наявності заборгованості ОСОБА_4 на момент розгляду справи Верховний Суд не вважає слушними з огляду на таке. 
Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою від 12 квітня 2016 року у ОСОБА_4 існує заборгованість у розмірі 19 196, 07 дол. США, що в еквіваленті складає 490 855, 00 грн. На підтвердження зазначених у довідці відомостей надано розрахунок, зі змісту якого, зокрема, можливо зробити висновок, що на момент смерті ОСОБА_4 прострочена заборгованість перед банком за надим кредитом у нього відсутня, розмір невиконаних зобов'язань за кредитом складає 38 708, 82 дол. США, що за курсом НБУ на зазначену дату еквівалентно 195 479,54 грн.
Таким чином, взявши до уваги положення підпункту 2 пункту 3.6.1 Умов страхування, за яким сума страхової виплати вважається достроковим погашенням кредиту у розмірі наявних невиконаних зобов'язань та виплачується вигоднабувачеві, наявні підстави для висновку, що сума страхового відшкодування, що мав виплатити відповідач на користь банку, повністю би покривала розмір невиконаних зобов'язань ОСОБА_4, оскільки становила 252 500, 00 грн.
Верховним Судом також враховано, що позивач ОСОБА_3, прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_4, разом з правами померлого у складі спадкового майна набула статус боржника у зобов'язанні за кредитним договором від 27 грудня 2006 року № k2A2GA00260020. 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року позов ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2А2GА00260020 від 27 грудня 2006 року, що утворилась станом на 13 березня 2014 року, звернуто стягнення на майно ОСОБА_3, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належну їй на праві приватної власності, шляхом набуття банком права власності на предмет іпотеки; виселено ОСОБА_3 із зазначеної квартири.
Таким чином, у разі належного та своєчасного виконання відповідачем зобов'язання за договором особистого страхування від 27 грудня 2006 року № K2A2LK00027589 розмір заборгованості за кредитним договором, який ОСОБА_3 як спадкоємець мала сплатити банку, повністю погашався би за рахунок страхової виплати. При цьому бездіяльність, неправозгідна та недобросовісна нереалізація ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» своїх обов'язків призвели до порушення суб'єктивних прав та законних інтересів позивача, оскільки безпосередньо вплинула на розмір заборгованості ОСОБА_3 перед банком в існуючому кредитному зобов'язанні.
Доводи касаційної скарги ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» щодо того, що аналогічну справу вже було розглянуто та судом відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3, не є спроможними з огляду на таке.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення страхової виплати відмовлено з тих підстав, що позивач безпідставно посилалась як на обґрунтування позову на положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач не є стороною договору страхування, та відповідно на неї не поширюється дія зазначеного Закону. 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2012 року зазначене рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивування правового обґрунтування відмови у позові; відмовлено у позові з тих підстав, що судом не залучено до участі у справі вигодонабувача - ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК», перед яким у померлого залишились невиконані зобов'язання. Окрім цього, судом першої інстанції у названій цивільній справі не з'ясовано й наміру спадкоємця скористатися своїм правом вимоги до страхової компанії про стягнення страхової виплати. Наведене дає підстави стверджувати, що, по-перше, зазначений спір розглянутий судом за іншого складу учасників справи та за інших підстав пред'явленого позивачем позову, по-друге, у позові відмовлено через встановлення порушення норм процесуального права.
Наведене свідчить, що ОСОБА_3 позов у іншому провадженні заявлений з інших підстав та з іншим складом учасників справи, що спростовує доводи ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» про те, що спір між тими самими сторонами вже було розглянуто та судами встановлено, що у ОСОБА_3 відсутнє право на отримання страхової виплати за договором особистого страхування від 27 грудня 2006 року № K2A2LK00027589.
Підсумовуючи, Верховним Судом констатує, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, а тому рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року підлягають залишенню без змін.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді                                                                                                              А. С. Олійник
 
                                                                                                                        С. О. Погрібний
 
                                                                                                                        О. В. Ступак
 
                                                                                                                        Г. І. Усик