ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/3007/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу
Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області 
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 (головуючий суддя Отрюх Б.В., судді Тищенко А.І., Яковлєв М.Л.) та рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 (суддя Ващенко Т.М.) 
у справі №910/3007/16
за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"
до 1) Головного територіального управління юстиції у Київській області, 2) Державної казначейської служби України, 3) Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Полісервіс"
про стягнення 100 000,00 грн
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2016 року Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд міста Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі - Відповідач-2), Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі - Відповідач-3) про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" грошових коштів в розмірі 100 000 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, на підставі статей 15, 16, 22, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України.
Позивач посилався на те, що внаслідок незаконних дій Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, зокрема, щодо неврахування при проведенні розподілу коштів платіжного доручення від 06.06.2012 №177188 про перерахування позивачем ТОВ "Полісервіс" 100 000 грн, з Позивача було безпідставно списано 100 000 грн на виконання рішення господарського суду Київської області від 23.11.2011 у справі №23/120-11. При цьому, неправомірність дій державного виконавця встановлена ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.2015 у справі №23/120-11, яка набрала законної сили.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2016, відмовлено у задоволенні позову.
Судові рішення мотивовані недоведеністю Позивачем наявності вини органів державної виконавчої служби у здійсненні списання з рахунку ДП "Укрспирт" спірних грошових коштів.
Постановою Вищого господарського суду України від 24.01.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова касаційної інстанції мотивована тим, що судами не досліджено обставин справи щодо наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення в діях органу державної виконавчої служби.
При новому розгляді, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017, позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управляння Державної казначейської служби України у Київській області на користь Позивача грошові кошти в розмірі 100 000 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Також, суди дійшли висновку, що Позивач має право на відшкодування шкоди лише за рахунок державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених на утримання органів, що завдали шкоду.
Судові рішення мотивовані наявністю складу цивільного правопорушення в діях органу державної виконавчої служби. Зокрема судами встановлено, що: неправомірні дії державного виконавця при виконанні наказу у справі №23/120-11 полягають в тому, що державним виконавцем не враховано платіжне доручення від 06.06.2012 №177188 про перерахування Позивачем на користь ТОВ "Полісервіс" (Третя особа у справі) 100 000 грн на виконання наказу Господарського суду Київської області від 31.01.2012 №23/120-11; шкода полягає в безпідставному стягненні з Позивача 100 000 грн в порядку виконавчого провадження; причино-наслідковий зв'язок характеризується тим, що з огляду на добровільну сплату Позивачем 100 000 грн, грошові кошти у вказаному розмірі були стягнуті державним виконавцем в примусовому порядку повторно; наявність вини Відповідача-1 у вказаних діях встановлена ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.2015 у справі №23/120-11 та не спростована під час розгляду справи №910/3007/16.
Відповідач-3 подав касаційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами, при прийнятті оскаржуваних рішень, не взято до уваги положення ст. 117 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) та не досліджено обставини щодо можливості повернення ТОВ "Полісервіс" безпідставно одержаних стягувачем за наказом від 31.01.2012 №23/120-11 коштів. Судами, в порушення ст. 32, 33 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), не взято до уваги ту обставину, що Позивач самостійно вказав призначення платежу в платіжному дорученні від 06.06.2012 №177188 при добровільному виконанні рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011. Також скаржник посилається на те, що відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України, п. 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, п.п. 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 у редакції постанови від 30.01.2013 №45, п. 1, пп.5 п.4 Положення про Державну казначейську служби України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №460/2011, безспірне списання коштів з державного бюджету матеріальної шкоди здійснюється Казначейством України, а не його територіальним органом. 
Позивачем, Відповідачем-1, Відповідачем-2 та Третьою особою не надано відзивів на касаційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 295 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) не перешкоджає перегляду судових рішень, що оскаржуються.
Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті судових рішень, виходить з такого.
Судами встановлено, що рішенням Господарського суду Київської області від 23.11.2011 у справі № 23/120-11, яке набрало законної сили, задоволено позов ТОВ "Полісервіс" до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" та присуджено до стягнення грошові кошти у розмірі 1 930 727,35 грн.
06.12.2013 постановою Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Київської області від 31.01.2012 № 23/120-11 про стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на користь ТОВ "Полісервіс" 1 930 727,35 грн боргу.
Платіжними дорученнями №176139 від 04.05.2012 та №176735 від 21.05.2012 Позивач перерахував на користь ТОВ "Полісервіс" грошові кошти на загальну суму 60 000,00 грн з призначення платежу - "оплата зг. ріш. суду у справі № 23/120-11 від 23.11.2011 р.".
06.06.2012 платіжним дорученням №177188 Позивач перерахував на рахунок ТОВ "Полісервіс" 100 000,00 грн з призначення платежу - "оплата за теплову енергію за червень 2011 зг. рах. №СФ-0042 від 30.06.2011 р.".
За твердженням Позивача, вказані кошти у розмірі 100 000,00 грн були перераховані ним на виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 у справі № 23/120-11.
Платіжним дорученням № 23920 від 13.11.2014 відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції перераховані на користь ТОВ "Полісервіс" грошові кошти у розмірі 648 223,56 грн, стягнуті відповідно до наказу Господарського суду Київської області від 31.01.2012 № 23/120-11.
Позивач 17.09.2015 звернувся до відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції із заявою про врахування факту самостійного виконання боржником рішення № 23/120-11 від 23.11.2011 на суму 160 000,00 грн при проведенні розподілу стягнутих грошових коштів. При цьому, Позивач вказував на те, що 15.09.2015 відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції було проведено списання з рахунку ДП "Укрспирт" на користь ТОВ "Полісервіс" 1 497 190,40 грн, що перевищує залишок заборгованості Позивача; що при такому списанні виконавчою службою не враховано сплачені Позивачем на виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 у справі № 23/120-11 грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн, що призвело до безпідставного стягнення вказаної суми в порядку виконавчого провадження.
На підставі розпорядження державного виконавця від 21.09.2015 № 41086050/6, платіжним дорученням від 22.09.2015 № 274 грошові кошти у сумі 1 242 047,06 грн були перераховані ТОВ "Полісервіс".
Предметом даного судового розгляду є вимога Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" заявлена до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" грошових коштів в розмірі 100 000,00 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, на підставі статей 15, 16, 22, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.2015 у справі № 23/120-11 визнано незаконним розподіл коштів у сумі 1 497 190,40 грн, стягнутих з Позивача, здійснений відповідно до розпорядження Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 21.09.2015 за №41086050/6, та визнано незаконною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо незадоволення заяви Позивача від 17.09.2015 №4-2/886 та неврахування при проведенні розподілу коштів платіжного доручення від 06.06.2012 №177188 про перерахування ТОВ "Полісервіс" 100 000,00 грн. 
Судами визнано обґрунтованими доводи Позивача про те, що за платіжним дорученням від 06.06.2012 № 177188 ним було сплачено 100 000,00 грн заборгованості за теплову енергію за червень 2011 року, саме на виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 у справі № 23/120-11 ще до початку його примусового виконання.
Враховуючи дані обставини, керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 16, 22, 1166, 1173, 1174 ЦК України, встановивши наявність складу цивільного правопорушення в діях державного виконавця, суди визнали обґрунтованими позовні вимоги Позивача до Відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди завданої неправомірними діями державного виконавця вчиненими в рамках виконавчого провадження №41086050 від 06.12.2013 з виконання наказу Господарського суду Київської області від 31.01.2012 №23/120-11 щодо безпідставного неврахуванням державною виконавчою службою при проведенні розподілу коштів платіжного доручення від 06.06.2012 №177188 про перерахування ТОВ "Полісервіс" 100 000,00 грн, що призвело до безпідставного стягнення вказаної суми в порядку виконавчого провадження. 
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 115 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження" (ч.1 ст. 116, ч.1 ст. 117 ГПК України).
Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви господарський суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за наказом, а також витребувати наказ. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.
Таким чином, статтею 117 ГПК України визначено підстави подання та загальний порядок розгляду господарським судом, зокрема, заяв про стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за наказом.
Відповідні заяви слід розглядати за правилами ГПК у межах розглянутої господарським судом справи. До заяви боржника про стягнення на його користь безпідставно одержаного стягувачем за наказом має бути додано довідку, підписану керівником і головним (старшим) бухгалтером, про те, що суму, стягнуту за раніше виданим наказом, списано з його рахунку або майно вилучено в порядку здійснення виконавчого провадження, а на вимогу суду - й інший документ (документи), який підтверджує зазначені обставини, як-от акт опису та вилучення майна, складений державним виконавцем, докази списання (перерахування) коштів з рахунку боржника тощо. 
Згідно з частиною п'ятою статті 117 ГПК за результатами розгляду заяви виноситься ухвала. Зміст зазначеної ухвали має відповідати вимогам частини другої статті 86 ГПК. В ній же, в разі необхідності, зазначається про стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за наказом. 
Отже, статтею 117 ГПК України передбачено механізм повернення боржником безпідставно стягнутих з нього на користь стягувача коштів в процесі примусового виконання рішення господарського суду. При цьому, звертатися з відповідною заявою боржник повинен до суду, який видав відповідний наказ.
Звертаючись з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої неправомірними діями державного виконавця вчиненими в рамках виконавчого провадження №41086050 від 06.12.2013 з виконання наказу Господарського суду Київської області від 31.01.2012 №23/120-11 Позивач не врахував можливість повернути безпідставно стягнуті з нього кошти на підставі ст. 117 ГПК України.
Такий позов є передчасним, оскільки право на його пред'явлення виникає лише у разі не виконання ухвали про стягнення надмірно сплачених коштів, якщо буде встановлено неможливість стягнути (повернути) на користь боржника 100 000 грн, стягнутих з нього на виконання наказу Господарського суду Київської області від 31.01.2012 №23/120-11.
Колегія суддів погоджується з доводами Позивача та висновками судів, що вину державного виконавця встановлено ухвалою суду, однак, оскільки Позивач не зазначив як підставу позову неможливість повернення надмірно стягнутих з нього коштів, а судами не встановлено таку неможливість повернути дані кошти на підставі ст. 117 ГПК України, позов про відшкодування матеріальної шкоди з державного бюджету заявлено передчасно і в його задоволенні слід відмовити.
Стаття 117 ГПК України є спеціальною нормою, яка незалежно від причин надмірної сплати коштів боржником за наказом, в тому числі за наявності вини державного виконавця, встановлює механізм повернення безпідставно стягнутих коштів за наказом і лише, якщо буде встановлено неможливість стягнення (повернення) таких коштів, за наявності належним чином встановленої вини державного виконавця, можуть бути застосовані загальні правила відшкодування шкоди та стягнуто збитки, завдані незаконними діями державного виконавця передбачені, ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.
Тобто, за відсутності доказів неможливості стягнення на підставі ст. 117 ГПК України на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за наказом, пред'явлення боржником позову про відшкодування з Державного бюджету України шкоди за правилами деліктних зобов'язань є передчасним і не залежить від вини державного виконавця, оскільки норми ст. 117 ГПК України є спеціальними і їх застосування не ставиться в залежність від поведінки учасників виконавчого провадження.
Таким чином, доводи касаційної скарги про незастосування судами попередніх інстанцій ст. 117 ГПК України є обґрунтованими.
Щодо доводів касаційної скарги про помилкове зазначення в резолютивній частині рішення суду територіальний орган Казначейства через який має відбуватися стягнення коштів з Державного бюджету України колегія суддів зазначає таке.
Суди попередніх інстанцій вірно зазначили, що відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету. Тобто, кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України. 
Водночас, відповідно до вимог процесуального законодавства резолютивна частина рішення не повинна містити відомостей щодо органу, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов'язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16).
За таких обставин, колегія суддів частково погоджується з доводами касаційної скарги в частині помилкового зазначення в резолютивній частині територіального органу Казначейства, оскільки в разі задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади сума збитків підлягає стягненню з Державного бюджету України, а резолютивна частина рішення не повинна містити відомостей про суб'єкта його виконання. Водночас, виконання такого рішення має відбуватися відповідно до законодавства, яке регулює виконання судових рішень, зокрема Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на наведені норми процесуального права, виходячи з повноважень суду касаційної інстанції, враховуючи те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зокрема, не застосовано ст. 117 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), з огляду на що неправомірно задоволено позовні вимоги, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 ГПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області задовольнити.
2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 у справі № 910/3007/16 скасувати. 
3. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
4. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ідентифікаційний код 37199618) на користь Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (01196, м. Київ, пл. Л. Українки, 1, ідентифікаційний код 37955989) 1 600 (одну тисячу шістсот) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, 1 800 (одну тисячу вісімсот) грн 00 коп. судового збору за подання касаційної скарги.
5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                      Суховий В.Г.
Судді                                                                      Берднік І.С.
                                                                                                    Міщенко І.С.