Постанова                                                   
Іменем України
03 липня 2018 року
м. Київ
справа № 444/2394/16-к 
провадження № 51-1264км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисника 
(в режимі відеоконференції)      ОСОБА_6 ,                                                       
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016140240000000873, за обвинуваченням        
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Купичволі Жовківського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 залишено незмінним.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 вересня 2016 року о 19:00, керуючи транспортним засобом марки «МАЗ-503А» (д.н.з. НОМЕР_1 ), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та рухаючись польовою дорогою, що між смт Куликів та с. Перемивки Жовківського району Львівської області, при проїзді її ділянки в районі розташування бетонної електроопори №59, розташованої на віддалі 950 м до магістральної автодороги Львів – Рава-Руська, порушив вимоги пунктів 1.5, 1.10 «в», 2.1 «а», 2.3 «б» «д», 2.9 «а», 12.1, 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР). 
Унаслідок чого при наближенні до колісного трактора марки «МТЗ-80» (без реєстраційного номера) та напівпричепа марки «НТС 6» (д.н.з. НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у попутному від ОСОБА_8 напрямку, останній не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди з дотриманням безпечних інтервалів, а саме не вибрав безпечної дистанції, що призвело до створення аварійної обстановки, і, як наслідок, до зіткнення із вказаними колісним трактором та напівпричепом та подальшого перекидання останнього. У результаті цього ОСОБА_9 загинув.  
Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 26 червня 2017 року вирок Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишив без зміни.
 
Вимоги, наведені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з висновком районного суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки враховано обставини, які є пом`якшуючими, а не такими, що надають підстави для застосування статті 75 КК. 
Крім того, прокурор стверджує, що судами не надано оцінки попереднім судимостям засудженого, а саме останнього разу 16 березня 2012 року за частинами 1, 2 статті 185, частиною 1 статті 304 КК,  попри які ОСОБА_8 це продовжив протиправну поведінку. 
У запереченнях захисник засудженого ОСОБА_8 – ОСОБА_6 просить залишити незмінними судові рішення, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, пояснення захисника, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Як убачається з касаційної скарги, прокурор не заперечує та не  оспорює доведеності винуватості ОСОБА_8 за частиною 2 статті 286 КК, кваліфікації його дій, а також виду і розміру покарання.
Що стосується доводів прокурора про безпідставність застосування статті 75 КК, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог статті 65 ККсуд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, а згідно з частиною 2 статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Статтею 75 КК передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції виходив з обставин, які враховувалися при визначенні виду й розміру покарання, а саме: з тяжкості кримінального правопорушення (який є тяжким злочином); особи засудженого (який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває); пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття; обтяжуючої покарання обставини – вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; а також того, що потерпіла ОСОБА_10 не вимагала суворого покарання. 
Саме вказані обставини дали суду першої інстанції підстави для висновку, що звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.   
Після додаткової перевірки врахованих обставин та підтвердження позиції потерпілої в судовому засіданні з такою формою відбування засудженим покарання та обставинами, які слугували її визначенню, погодився також і суд апеляційної інстанції. При цьому під час апеляційного розгляду потерпілою та її представником було підтверджено їхню позицію щодо обраної форми відбування покарання, у зв`язку з чим ними заперечувалася апеляційна скарга прокурора. 
Проте колегія суддів не погоджується з обраною засудженому формою відбування покарання, а отже і з висновком суду апеляційної інстанції щодо можливості залишення незмінним вироку суду першої інстанції щодо призначеного йому покарання.
Суд вважає, що, навіть попри думку потерпілої сторони, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, тяжкість наслідків, що настали - загибель людини, а також даних про особу засудженого в минулому, у суду апеляційної інстанції, не було підстав стверджувати, що обрана засудженому форма відбування покарання в умовах суспільства буде виваженою, справедливою та такою, що відповідатиме вимогам статті 65 КК. 
Отже, Суд стверджує, що призначення засудженого покарання зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням є явно м`яким.
Наведені ж висновки суду апеляційної інстанції щодо форми відбування засудженим покарання не спростовують обставин, за яких сталася подія, та не відвертають її наслідки, а тому не можуть бути змістовним підтвердженням її правильності та справедливості.
Таким чином, доводи касаційної скарги прокурора щодо призначеної форми відбування засудженим покарання підтвердилися. 
У зв`язку з цим касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
___________________                    _______________________                  ________________________
    ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3