Постанова
Іменем України                                       
 
01 серпня 2018 року
м. Київ
 
справа № 334/8435/14-ц
 
провадження № 61-20962св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
учасники справи:
позивач - концерн «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «МТМ» Ленінського району м. Запоріжжя,
відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Колесник С. Г., від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Осоцького І. І., Гончар М. С., Кухаря С. В., від 06 грудня 2016 року,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2014 року концерн «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «МТМ» Ленінського району м. Запоріжжя звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що у період з червня 2011 року по квітень 2014 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 8 523,75 грн. Станом на 01 травня           2014 року боржники оплату за надані послуги не здійснили.
Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просив позов задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 8 523,75 грн та судові витрати.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року позов концерну «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «МТМ» Ленінського району м. Запоріжжя задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 8 523,75 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем надавалися послуги з теплопостачання квартири, в якій проживають відповідачі, однак останніми належним чином не оплачувалися надані послуги у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у солідарному порядку. 

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надали належних доказів непроживання у квартирі, постачальником послуг із теплопостачання у якій є позивач. Відповідачі від наданих послуг не відмовлялися, про своє непроживання у квартирі позивача належним чином не повідомляли, а наданий останніми акт № 246 КП «Наше місто»                від 19 вересня 2016 року не є належним доказом непроживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1, оскількиза період з 01 червня 2011 року по 01 травня 2014 року КП «Наше місто» не було виконавцем послуг по утриманню житлового фонду, а відповідно і не мало повноважень на складення такого акту за вказаний період часу.
26 грудня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами безпідставно стягнуто заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, оскільки не зважаючи на реєстрацію у квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично у ній не проживають з 2007 року та не користуються житлово-комунальними послугами за вказаною адресою. Факт непроживання відповідачів у вказаній квартирі підтверджується актом       № 246 КП «Наше місто» від 19 вересня 2016 року, який є належним доказом у даній справі. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.
У січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ концерном «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «МТМ» Ленінського району м. Запоріжжябуло скеровано заперечення на касаційну скаргу.У поданих запереченнях позивач посилається на те, що доводи відповідачів про непроживання їх у квартирі, до якої поставляється теплова енергія позивачем, є безпідставними, останні не надали жодних доказів щодо їх фактичного проживання за іншою адресою. Жоден із відповідачів у встановленому законом порядку не знятий із реєстрації.
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року справу за позовом концерну «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «МТМ» Ленінського району м. Запоріжжя до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води призначено до судового розгляду.
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року                       № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У квітні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29 січня 2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованим опаленням, централізованим постачанням гарячої води, визначено виконавцем послуг концерн «МТМ», у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну «МТМ».
Концерн «МТМ» здійснює постачання теплової енергії у квартиру АДРЕСА_1. 
За вказаною адресою на ім'я ОСОБА_3 відкритий особовий рахунок НОМЕР_1. Він разом з ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також неповнолітнім ОСОБА_6 зареєстровані за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Центру обслуговування абонентів № 918 від 27 лютого 2014 року. Жоден з відповідачів, у встановленому законом порядку не знятий з реєстрації за вказаною адресою.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов'язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями з договору найму житлового приміщення.
Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статі 20 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги», пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
Згідно положень статті 212 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем надавалися послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру, в якій відповідачі у період з червня 2011 року по квітень 2014 року мали зареєстроване місце проживання, у зв'язку із неналежним виконанням обов'язку останніх по оплаті наданих послуг утворилася заборгованість у розмірі 8 523,75 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів. Відповідачем ОСОБА_3 не заперечується факт підключення будинку АДРЕСА_1, в якому знаходиться квартира відповідачів, до теплових мереж концерну «МТМ» та отримання послуг, які надаються концерном. Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялись, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення їх від оплати, останніми не надано. 

Відповідачі добровільно зареєстрували своє місце проживання у квартирі  АДРЕСА_1, про своє непроживання у вказаній квартирі постачальника послуг на протязі 2011-2014 років належним чином не повідомляли, реєстрацію свого місця проживання не змінювали, доказів проживання їх за іншою адресою у вказаний період судам не надали.
Апеляційним судом надано належну оцінку акту № 246 КП «Наше місто» від 19 вересня 2016 року. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5  залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді | О. В. Білоконь
| Є. В. Синельников
| С. Ф. Хопта
| Ю. В. Черняк