Постанова
Іменем України 
10 травня 2018 року
м. Київ
справа № 462/4125/16-к
провадження № 51-357 км 17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
засудженого                                   ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 
в інтересах ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 
24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140060002374, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Старий Розділ Миколаївського району Львівської області, жителя 
АДРЕСА_1 , раніше судимого 23 червня 2014 року вироком Шевченківського районного суду м. Львова за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року змінено призначене засудженому покарання на покарання у виді 30 годин громадських робіт. 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року 
 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 
КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК Українив строк відбування покарання за цим вироком зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 06 липня 2016 року по 
24 жовтня 2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком  ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 06 липня 2016 року 
о 00:05 год. за попередньою змовою із засудженим ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на АДРЕСА_2 , з метою відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 нанесли йому удари руками по голові та тулубу, заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження,та відкрито заволоділи його грошовими коштами та майном на загальну суму 
1308,00 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 стосовно якого судові рішення не оскаржуються.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6  порушує питання про скасування судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. 
Стверджує, що місцевим судом порушено загальні засади призначення покарання внаслідок чого призначено ОСОБА_6 занадто суворе покарання. Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 419 КПК України, не дав належної оцінки таким порушенням та залишив вирок місцевого суду без зміни. Свої доводи мотивує тим, що судами не враховано конкретні обставини справи та особу засудженого ОСОБА_6 , що в сукупності давало суду, на його думку, підстави при призначенні покарання, застосувати ст. 69 КК України.
Засудженим ОСОБА_6 було подано клопотання про відмову від касаційної скарги, поданої його захисником ОСОБА_7 , проте в силу вимог ч. 1 ст. 403, ст. 432 КПК України не може бути розглянуто у суді касаційної інстанції, оскільки відмова подана не особою, яка подала касаційну скаргу.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу не подавалися.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу захисника. Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винність  ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та суворість покарання призначеного ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. 
З мотивувальної частині вироку місцевого суду слідує, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, при обранні виду та розміру покарання  ОСОБА_6  суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, зокрема, позитивну характеристику за місцем проживання, те, що він на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває та перебуває на обліку в наркологічному диспансері, що вчинив злочин не вперше, повністю визнав вину, щиро розкаявся в скоєному та активно сприяв розкриттю злочину. Обставиною, яка  обтяжує покарання, визначено вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд обґрунтовано призначив засудженому мінімальне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст. 50, 65 КК України. 
Таким чином, переконливих доводів для пом`якшення засудженому ОСОБА_6 покарання та застосування ст. 69 КК України з касаційної скарги не вбачається. 
Доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень. 
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційну скаргу захисника має бути залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду – без зміни. 
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
постановив:                                                    
Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 
в інтересах ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                   ОСОБА_3