ПОСТАНОВА
Іменем України

21 червня 2018 року 
Київ
справа №441/1616/13-а
адміністративне провадження №К/9901/12422/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 441/1616/13-а
за позовом ОСОБА_2 
до Львівської міської виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової    втрати працездатності 
про визнання недійсною постанови про накладення адміністративного стягнення 
за ОСОБА_2 
на касаційною скаргою постанову Городоцького районного суду Львівської області у складі судді Перетятко О.В. від 09 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Яворського І.О., Кухтея Р.В., Іщук Л.П. від 10 листопада 2016 року, 
В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 (далі за текстом - позивач або скаржник) в серпні 2013 року звернувся з позовом в суд до Львівської міської виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі за текстом - Фонд або відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 160 від 11 червня 2013 року та рішення № 09-15/3308 від 05 червня 2013 року з розгляду звернення позивача про скасування постанови.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 09 жовтня 2013 року в справі №  441/1616/13а в задоволенні адміністративного позову було відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Спільним    українсько канадським підприємством у формі ТОВ «Студія Лева», в порушення вимог частини другої статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порушено порядок використання коштів Фонду: а саме допомога по тимчасовій непрацездатності надавалась за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності з першого календарного дня непрацездатності, а не з шостого, що було виявлено спеціалістами  Львівської міської виконавчої дирекції ЛОВ ФСС з ТВП під час проведення планової перевірки та відображено в Акті перевірки від 28 травня 2013 року № 506. 
На підставі вищевказаного акта головним спеціалістом Львівської міської виконавчої дирекції ЛОВ ФСС з ТВП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 28 травня 2013 року №  114, притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 165-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом - КУпАП) генерального директора ТОВ «Студія Лева», про що директором Львівської міської виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду винесено постанову від 11 червня 2013 року № 160 про накладення адміністративного стягнення на позивача у виді штрафу в сумі 187 грн.
Крім того, судом першої інстанції з приводу твердження позивача про те, що СП ТОВ «Студія Лева» є підприємством з іноземними інвестиціями та користується пільговим режимом сплати відповідних внесків визнано безпідставним, оскільки відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2002 від 29 січня 2002 року (редакційне тлумачення тексту згідно з ухвалою Конституційного Суду України № 3-уп/2002 від 11 березня 2002 р.) у справі за конституційним поданням Кабінету Міністрів України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 5 Закону України «Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності створене використанням майна та коштів вітчизняного походження»    та статті 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність», пільги для підприємств з іноземними інвестиціями скасовано.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Городоцького районного суду Львівської області від 09 жовтня 2013 року - без змін.
Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги суд апеляційної інстанції виходив з того, що судами різних інстанцій, в тому числі і Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 05 листопада 2015 року дано оцінку обставинами у цій справі, які були встановлені Фондом при проведенні перевірки та підтверджено правомірність прийнятих Фондом рішень.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що як слідує з позовної заяви, позивач не оскаржує постанову та рішення відповідача з точки зору виявлених порушень, а вказує лише на те, що у постанові та рішенні відсутній виклад правових аргументів та/або заперечень позивача, не надано обґрунтувань, висновків з наданих правових аргументів викладених в зверненні позивача, у рішенні відсутня відповідь на запит згідно вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Городоцького районного суду Львівської області від 09 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга подана 02 грудня 2016 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 441/1616/13-а, витребувано адміністративну справу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
Згідно з пунктом 4 Перехідних положень КАС України касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.
Верховний Суд ухвалою від 06 червня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 441/1616/13-а та призначив її до розгляду ухвалою від 18 червня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 21 червня 2018 року. 
У касаційній скарзі клопотань заявлено не було.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем по справі було проведено перевірку спільного українсько-канадського підприємства у формі ТОВ «Студія лева» з питань дотримання порядку використання коштів Фонду.
За наслідками перевірки складено акт № 506 від 28 травня 2013 року, в якому встановлено, що спільним українсько-канадським підприємством у формі ТОВ «Студія Лева», в порушення вимог частини другої статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» порушено порядок використання коштів Фонду: а саме допомога по тимчасовій непрацездатності надавалась за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності з першого дня непрацездатності.
На підставі вищевказаного акта головним спеціалістом Львівської міської виконавчої дирекції ЛОВ ФСС з ТВП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 28 травня 2013 року № 114, притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 165-5 КУпАП генерального директора ОСОБА_2, про що директором Львівської міської виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду винесено постанову від 11 червня 2013 року № 160 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у виді штрафу в сумі 187 грн.
Позивач не погодився із вказаним рішенням та оскаржив його до суду.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційним судом, в порушення вимог статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не наведено в оскаржуваній ухвалі позовних вимог та всіх підстав позовної заяви, уточнень позовних вимог та апеляційної скарги, доповнення до апеляційної скарги. Посилається позивач і на те, що в оскаржуваних рішеннях суди безпідставно не надали оцінку всім аргументам позивача та не використовують статтю 40 Конституції України та інші норми законів, які він зазначає в позовній заяві та апеляційній скарзі.
Відповідачем заперечень чи відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 не подано, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не є перешкодою для касаційного перегляду.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД 
Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.
Статтею 288 КУпАП встановлено порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. Пунктом 3 частини першої цієї статті встановлено, що постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. 
Крім того, цією статтею встановлено, що скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Скарга, що надійшла, протягом трьох діб надсилається разом із справою органу (посадовій особі), правомочному відповідно до цієї статті її розглядати. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції
Надаючи правову оцінку доводам касаційної скарги та висновкам судів першої та апеляційної інстанції, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до положень частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Виходячи з аналізу статті 283 КУпАП щодо вимог до форми та змісту постанови про накладення адміністративного стягнення, суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що КУпАП не передбачено зазначення в постанові аргументів особи, в тому числі і надання їх оцінки в постанові, якою винну особу притягнуто до адміністративної відповідальності.
Враховуючи зміст статті 288 КУпАП Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, який зазначив, що орган, який розглядає скаргу на постанову, перевіряє її законність та обґрунтованість, і це свідчить про те, що такий орган не зобов'язаний викладати в рішенні доводити заявника чи спростовувати їх. Він лише вправі взяти їх до уваги, або відхилити їх.
Крім того, Верховний Суд з доводів касаційної скарги, в тому числі позовної заяви та апеляційної скарги, вбачає, що позивач оскаржує постанову та рішення відповідача не з точки зору виявлених порушень, а вказує лише на те, що у постанові та рішенні відсутній виклад правових аргументів та/або заперечень позивача, не надано обґрунтувань, висновків з наданих правових аргументів викладених в зверненні позивача, у рішенні відсутня відповідь на запит згідно вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Аналогічних висновків щодо доводів позовної заяви дійшов і суд апеляційної інстанції.
Доводи касаційної скарги не містять належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки судів. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 40 справи "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип  наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
Суд, також, звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 р. у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов'язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine, аpplication no. 63566/00).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.
Тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди попередніх інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Городоцького районного суду Львівської області від 09 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          М.І. Гриців 
                                                                                          Н.В. Коваленко