Постанова
Іменем України
 
02 серпня 2018 року
м. Київ
справа № 734/3015/15-к
провадження № 51-2862 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
 
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016060020005606,  за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сасово Виноградського району Закарпатської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,  
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.
Вирішено питання процесуальних витрат та речового доказу в провадженні. 
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 18 червня 2015 року, близько 13 год., перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , таємне викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , заподіявши останній матеріальної шкоди на загальну суму 1082, 51 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає про порушення права ОСОБА_7 на захист, оскільки останній не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними під час повідомлення йому про завершення досудового розслідування, через те, що перебував на стаціонарному лікуванні у психоневрологічній лікарні.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор вважав, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.   
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно зі ст. 438 КПК Українипідставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватисястаттями 412 – 414 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4 ч. 2ст. 412 КПК Українисудове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.
Викладені у касаційній скарзі захисника доводи про порушення права на захист ОСОБА_7 є обґрунтованими.
Невід`ємною складовою закріпленого уст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд є забезпечення права підозрюваного, обвинуваченого на захист.
Згідно зі ст. 63 Конституції Українипідозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.
Зі змісту ухвали апеляційний суд убачається, що суд в обґрунтовуванні послався на довідку від 30 червня 2015 року Виноградівської районної лікарні за місцем народження ОСОБА_7 про те, що на обліку лікаря – психіатра та лікаря – нарколога він не перебуває. Крім того, згідно з повідомлення Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні засуджений під наглядом психіатра не перебуває, а само по собі стаціонарне лікування від алкоголізму не свідчить про те, що він не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, а тому не встановлено порушення права на захист ОСОБА_7 .
Апеляційним судом вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотриманні.
Положення ч. 2 ст. 52 КПК України передбачає, що обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні, зокрема, щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, – з моменту встановлення цих вад.
Крім того, апеляційним судом залишено поза увагою доводи апеляційної скарги про перебування станом на 2015 рік ОСОБА_7 на обліку в психоневрологічному кабінеті Остерської районної лікарні Козелецького району Чернігівської області.
Реалізація положень кримінального процесуального закону про обов`язкову участь у кримінальному провадженні захисника, є необхідною для здійснення захисту особи на усіх передбачених законом стадіях кримінального провадження, у тому числі після набрання вироком законної сили.
Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником, є однією з основних ознак справедливого розгляду. У справах «Мефта та інші проти Франції» (п.40 рішення від 26 липня 2002 року), «Фам Хоанг проти Франції» (п.39 рішення від 25 вересня 1992 року) та «Максименко проти України» (п.32 рішення від 20 грудня 2011 року) зазначено, що гарантії забезпечення права на захист не припиняють своєї дії після закінчення провадження у суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що в ході розгляду кримінального провадження було допущено порушення права засудженого ОСОБА_7 на захист, який 3 рази (з 27 лютого по 05 березня 2013 року, з 17 травня по 13 березня 2015 року, з 27 серпня по 18 вересня 2015 року) перебував на стаціонарному лікуванні в психоневрологічній лікарні з діагнозом «психічні та поведінкові розлади», а тому участь захисника у кримінальному провадженні щодо останнього є обов`язковою. Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 був позбавлений у доступі до реалізації гарантованого державою та встановленого статтями59,63 Конституції України, статтями48,49,52,54 КПК Українита ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободправа мати захисника.  
Тому, враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішенні необхідно скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, який слід провести з дотримання всіх вимогКримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення права на захист та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, яке б відповідало положенням ст. 370 КПК України.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                             ОСОБА_3