Постанова                                                   
Іменем України
22 травня 2018 року
м. Київ
справа № 303/416/16-к
провадження № 51-866км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,   
захисника    
(в режимі відеоконференції)      ОСОБА_6 ,                                                     
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2017 року про повернення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014070000000126, за обвинуваченням        
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ташлин Оренбурської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , відповідно до статті 89 КК такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочинів, передбачених пунктом 12 частини 2 статті 115, частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (далі - КК), 
та
ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , відповідно до статті 89 КК такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 27 - пунктом 12 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 146, частиною 4 статті 296, статтею 386 КК, 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2017 року ОСОБА_8 засуджено за: частиною 1 статті 115 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, частиною 1 статті 263 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 за сукупністю злочинів призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. Ухвалено залишити ОСОБА_8 без зміни запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, а строк відбування ним покарання ухвалено обчислювати з 09 жовтня 2015 року. Відповідно до частини 5 статті 72 КК ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Також цим вироком засуджено ОСОБА_9 за частиною 4 статті 296 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. За частиною 4 статті 27 – пунктом 12 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 146, статтею 386 КК ОСОБА_9 виправдано. Ухвалено залишити ОСОБА_9 без зміни запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, а строк відбування ним покарання ухвалено обчислювати з 09 жовтня 2015 року. Відповідно до частини 5 статті 72 КК ОСОБА_9 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком, у відповідності до зміненого обвинувального акта ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що 08 жовтня 2015 року о 23:30, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , під`їхали на автомобілі «GMC ACADIA», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_8 , до перехрестя вулиць Трудова та Поперечна в м. Мукачеві Закарпатської області, де в той час знаходилися громадяни ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Зупинившись ОСОБА_9 вийшов з переднього правого пасажирського сидіння автомобіля, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переслідуючи мотив помсти за образу, нанесену ОСОБА_10 – ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , наніс останньому удар заздалегідь приготовленною дерев`янною битою, яку приніс із собою, у тім`яну ділянку голови зліва, спричинивши тілесне ушкодження, що відноситься до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, після цього продовжуючи протиправні дії, спрямовані на умисне позбавлення життя ОСОБА_10 , підбурюючи свого сина ОСОБА_8 наказав йому застрелити потерпілого.
Як зазначено в зміненому обвинувальному акті, ОСОБА_8 у свою чергу, виконуючи вказівку ОСОБА_9 , дістав із салону автомобіля марки «GMC ACADIA», д.н.з. НОМЕР_1 , на якому вони разом приїхали, автомат "VZ-58" № "  НОМЕР_2 " калібру 7,62 мм, який привіз із собою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх кримінальну караність та наслідки у вигляді смерті людини, з близької відстані здійснив два постріли із автомата "VZ-58" № "she 64574 r 63" калібру 7,62 мм у ОСОБА_10 , який, побачивши зброю у руках ОСОБА_8 , намагався втекти, спричинивши йому тілесні ушкодження, внаслідок яких ОСОБА_10 помер о 03:01 в операційному залі Мукачівської центральної районної лікарні при наданні йому медичної допомоги.
З урахуванням вказаних обставин дії ОСОБА_9 кваліфіковано прокурором за частиною 4 статті 27 - пунктом 12 частини 2 статті 115 КК - як підбурювання у вчиненні умисного вбивства, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Крім цього, ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що, будучи підозрюваним у вчиненні кримінальних правопорушень у відношенні ОСОБА_10 , маючи намір уникнути кримінальної відповідальності, здійснював погрози свідку-очевидцю злочинів ОСОБА_13 з метою примушення свідка до відмови від давання показань на досудовому розслідуванні та в суді, а також до давання завідомо неправдивих показань шляхом погрози вбивством, насильством, знищенням його майна, за що передбачена відповідальність за статтею 386 КК.
Також ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що в грудні 2011 року, умисно, з корисливих спонукань, під приводом надання можливості заробітку, а саме виконання господарських робіт у домоволодінні, що належить йому на праві приватної власності та розташоване в АДРЕСА_1 , схилив мешканців Берегівського та Ужгородського районів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 до переїзду останніх у вказане домоволодіння, де приблизно з січня 2012 року, всупереч волі зазначених осіб, заборонив їх вихід за межі домоволодіння, чим позбавив їх волі і можливості вільно пересуватися, та в разі бажання потерпілих покинути територію, яка відноситься до вказаного будинку, протиправні дії ОСОБА_9 супроводжувалися знущанням, нанесенням умисних тілесних ушкоджень, фізичного болю та страждань потерпілим, внаслідок чого потерпілим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 спричинено фізичний біль, а потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження середньої тяжкості і не були небезпечними для життя і здоров`я ОСОБА_14 в момент заподіяння. Таким чином, як зазначено у обвинувальному акті, незаконне позбавлення волі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 тривало з грудня 2011 року по травень 2012 року, а ОСОБА_14 з 28 грудня 2011 року по 25 травня 2014 року.
Також державним обвинувачем ОСОБА_9 обвинувачувався у тому, що 08 жовтня 2015 року о 23:33, перебуваючи на перехресті вулиць Трудова та Поперечна в м. Мукачево, діючи умисно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, висловлюючись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_10 , наніс йому удар заздалегідь приготовленою дерев`янною битою у тім`яну ділянку голови зліва, спричинивши легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
З врахуванням вказаних обставин дії ОСОБА_9 кваліфіковано прокурором за частиною 4 статті 27 - пунктом 12 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 146, частиною 4 статті 296, статтею 386 КК.
Відповідно до зміненого обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що 08 жовтня 2015 року о 23:30, перебуваючи на перехресті вулиць Трудова та Поперечна в м. Мукачево, діючи умисно, переслідуючи мотив помсти за образу, нанесену ОСОБА_10 , його сестрі ОСОБА_9 та брату ОСОБА_12 , виконуючи вказівку ОСОБА_9 , дістав із салону автомобіля «GMC ACADIA», д.н.з. НОМЕР_1 , на якому вони разом приїхали, автомат "VZ-58" № "  НОМЕР_2 " калібру 7,62 мм, який привіз із собою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх кримінальну караність та наслідки у вигляді смерті людини, з близької відстані здійснив два постріли із автомата "VZ-58" № " she64574 r 63" калібру 7,62 мм у ОСОБА_10 , який, побачивши зброю у руках ОСОБА_8 , намагався втекти, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент спричинення, внаслідок яких ОСОБА_10 помер о 03:01 в операційному залі Мукачівської центральної районної лікарні при наданні йому медичної допомоги. 
Також ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що у невстановлених осіб незаконно придбав вогнепальну зброю, боєприпаси та вибухові речовини, а саме автомат "VZ-58" № " she64574 r 63" калібру 7,62 мм, споряджений двадцятьма дев`ятьма патронами калібру 7,62 мм, два гвинтівочні патрони калібру 7,62 мм, тридцять чотири патрони "Терен-3", оборонну осколкову гранату Ф-1, наступальну осколкову гранату РГД-5, наступальну осколкову гранату РГ-42. Зазначену вогнепальну зброю, боєприпаси та вибухові речовини ОСОБА_8 незаконно зберігав за місцем свого проживання в господарському приміщенні, розташованому на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , а 08 жовтня 2015 року о 23:30, автомат "VZ-58" № "   НОМЕР_2 " калібру 7,62 мм, споряджений 29 патронами калібру 7,62 мм, незаконно перевіз зі сховища у автомобілі «GMC ACADIA», д.н.з. НОМЕР_1 , право на керування, яким мав його батько ОСОБА_9 , на місце події - перехрестя вулиць Трудова та Поперечна в м. Мукачево, де застосував як знаряддя умисного вбивства ОСОБА_10 . Відразу після вчинення вбивства, маючи на меті уникнути кримінальної відповідальності за незаконне поводження зі зброєю, ОСОБА_8 виніс її за межі свого проживання та сховав у безлюдному місці неподалік свого місця проживання, а саме під східцями нежитлової споруди без номеру, розташованої по вул. Канальна в м. Мукачево та у нежитловій споруді, розташованій по вул. Пряшівська в м. Мукачево біля АЗС «Народна», де вони були знайдені 9 та 12 жовтня 2015 року в ході проведених оглядів.
Таким чином ОСОБА_8 обвинувачувався прокурором у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 12 частини 2 статті 115, частини 1 статті 263 КК.  
Не погоджуючись з вказаним вироком суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року залишено без руху апеляційну скаргу прокурора та встановлено строк для усунення в ній недоліків.
На виконання вказаних апеляційним судом недоліків прокурор подав скаргу з усуненими недоліками. 
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2017 року прокурору повернуто його апеляційну скаргу, визнавши недоліки не усунутими та наявність у скарзі додаткових недоліків.
Вимоги, наведені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду щодо засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що прокурор у зміненій апеляційній скарзі виправив недоліки, на які вказав апеляційний суд. На переконання прокурора, у виправленій апеляційній скарзі вказано на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що вплинуло на м`якість призначеного засудженим покарання, а саме на ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, невизнання вини, на те, що з потерпілими не примирилися та не відшкодували заподіяні збитки. 
Крім того, прокурор відмічає, що при написанні скарги ним допущено технічну помилку, зазначаючи обвинувачення за статтею 396 КК щодо ОСОБА_9 . В той час як дії ОСОБА_9 були кваліфіковані за статтею 386 КК, а ним у скарзі зазначалося про те, що рішення в цій частині не оскаржується.  
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримала касаційну скаргу, захисника, який частково не заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, обговоривши доводи, наведені в касаційні скарги, й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на розгляд до суду направлено обвинувальний акт, за яким ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні злочинів передбачених частиною 1 статті 115 КК (в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині) та частиною 1 статті 263 КК (незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами, тобто носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї, крім гладко ствольної мисливської, бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу).
ОСОБА_9 за цим обвинувальним актом обвинувачувався за частиною 4 статті 296 КК (хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень), частиною 3 статті 135 КК (залишення в небезпеці, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи), статтею 386 КК (примушування свідка до відмови від давання показань, а також до давання завідомо неправдивих показань шляхом погрози вбивства, насильством, знищенням майна цієї особи, а також погроза вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання), частиною 2 статті 146 КК (незаконне позбавлення волі, вчиненого з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань та здійснюваному протягом тривалого часу).
Вказане обвинувачення прокурор змінив та вніс, останній за часом, обвинувальний акт від 11 січня 2017 року, за яким з посиланням на статтю 338 КПК внесені зміни до правової кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . 
Відповідно дії ОСОБА_8 кваліфіковано за частиною 1 статті 263 КК (незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами, тобто носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї, крім гладко ствольної мисливської, бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу), пунктом 12 частини 2 статті 115 КК (вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб).
Дії ОСОБА_9 відповідно до змін кваліфіковано статтею 386 КК (примушування свідка до відмови від давання показань, а також до давання завідомо неправдивих показань шляхом погрози вбивством, насильством, знищенням майна цієї особи, а також погроза вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання), частиною 2 статті 146 КК (незаконне позбавлення волі, вчинене з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань та здійснюваному протягом тривалого часу), частиною 4 статті 296 КК (хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень), частиною 4 статті 27 – пунктом 12 частини 2 статті 115 КК (підбурюванні у вчиненні умисного вбивства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб).
Із правовою кваліфікацією дій засуджених суд першої інстанції не погодився. 
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 засуджено за частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 263 КК, стверджуючи, що його винуватість доведена у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а також незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, тобто носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу; ОСОБА_9 засуджено за частиною 4 статті 296 КК – хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням предметів, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. ОСОБА_9 за частиною 4 статті 27 – пунктом 12 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 146, статтею 386 КК виправданий. 
Не погоджуючись з таким вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу від 24 березня 2017 року, де ставив вимогу про його скасування з постановленням нового вироку, яким визнати ОСОБА_9 винуватим та призначити покарання за частиною 4 статті 296 КК – 7 років позбавлення волі, за частиною 4 статті 27, пунктом 12 частини 2 статті 115 КК – 15 років позбавлення волі, а із застосуванням статті 70 КК – 15 років позбавлення волі. ОСОБА_8 просив визнати винуватим та призначити йому покарання за частиною 1 статті 263 КК – 5 років позбавлення волі, пунктом 12 частини 2 статті 115 КК – 15 років позбавлення волі, а із застосуванням статті 70 КК – 15 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог прокурор вказував на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції при виправданні ОСОБА_9 за статтею 27, пунктом 12 частини 2 статті 115 КК безпідставно критично оцінив покази засуджених та свідків. Одночасно просив прослухати записи допитів таких осіб.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року апеляційна скарга прокурора залишена без руху з встановленням строку на усунення в ній недоліків, визнавши вимоги прокурора суперечливими та такими, що не надають можливості суду апеляційної інстанції визначитися з обґрунтованістю доводів щодо незаконності судового рішення та вони позбавляють можливості сторону захисту навести та подати до суду доводи на їх спростування, а апеляційний суд – прийняти рішення відповідно до вимог статей 404, 407 КПК.
Мотивуючи прийняте рішення, суд апеляційної інстанції вказав на те, що апеляційна скарга прокурора викладена без дотримання вимог кримінального процесуального закону, вимоги ним викладені поверхово, загальними фразами, без посилання на відповідні положення процесуального і матеріального законів. А також зазначено про те, що у мотивувальній частині скарги прокурора відсутні обґрунтуванні доводи щодо необхідності застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш суворого покарання, відсутні посилання на відповідні докази, формальне посилання на порушені судом першої інстанції форми та змісту мотивувальної частини вироку та критичну оцінку показань свідків. 
Крім того, суд першої інстанції при обґрунтуванні свого висновку також покликався на те, що прокурор поставив вимогу про ухвалення нового вироку без вказівки на те, яке покарання, у тому числі і остаточне, необхідно призначити ОСОБА_9 за частиною 2 статті 146, статтею 386 КК, а також прокурор не послався на їх відповідальність за цими статтями.    
На виконання вказаної ухвали апеляційного суду прокурор повторно подав апеляційну скаргу від 18 травня 2017 року, де ним викладені вимоги, які аналогічні вимогам скарги від 24 березня 2017 року. 
В обґрунтування своїх вимог прокурор залишив незмінними доводи попередньої скарги, по якій надавався строк на усунення недоліків. Додатково прокурор вказав на те, що при виправданні ОСОБА_9 за частиною 2 статті 146 КК суд першої інстанції  не надав належної оцінки показанням потерпілих, а кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за частиною 1 статті 115 КК не взято до уваги показання ОСОБА_9 та свідків. Також прокурор вказав, що виправдання ОСОБА_9 за статтею 396 КК ним не оскаржується.
Повертаючи прокурору вказану апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції мотивував свої висновки тим, що прокурор не виконав вказівки суду, надані в ухвалі від 25 квітня 2017 року, та нова редакція скарги містить додаткові недоліки. Зокрема, прокурор не визначив меж перегляду вироку суду першої інстанції апеляційним судом при оскарженні вироку в частині, в якій ОСОБА_9 не обвинувачувався. Суд апеляційної інстанції розцінив недотримання прокурором вимог статті 396 КПК при складанні апеляційної скарги такими, що суперечать загальним засадам кримінального провадження, а саме статтям 17, 22 КПК та  становлять порушення права засуджених на захист.
З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів з огляду на таке.   
Однією з основних засад судочинства, визначеною пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.
В той час, як завданням кримінального провадження, що визначене у статті 2 КПК, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положення частини 2 статті 396 КПК вимагають зазначати в апеляційній скарзі:
1) найменування суду апеляційної інстанції;
2) прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адресу електронної пошти, якщо такі є;
3) судове рішення, яке оскаржується, і назву суду, який його ухвалив;
4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
5) клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів;
6) перелік матеріалів, які додаються.
У частині 1 статті 399 КПК зазначено, що суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 КПК, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.
Приписи частини 3 статті 399 КПК вимагають повернути апеляційну скаргу, якщо особа в установлений строк не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху.
У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь під час розгляду цього провадження у суді першої інстанції, залишено без руху ухвалою судді-доповідача апеляційного суду від 25 квітня 2017 року, в якій зазначено недоліки скарги і встановлено строк для їх усунення. 
Після ознайомлення зі змістом уточненої апеляційної скарги суддя-доповідач дійшов висновку, що недоліків, на які було вказано в ухвалі від 25 квітня 2017 року, не усунуто, оскільки описова частина скарги не відповідає її прохальній частині, відсутні доводи на обґрунтування вимог, тощо. 
З огляду на цей висновок суддя-доповідач застосував положення пункту 1 частини 3 статті 399 КПК та ухвалою від 31 травня 2017 року повернув апеляційну скаргу. 
Не погодившись із цим рішенням, прокурор оскаржив його в касаційному порядку, наполягаючи в касаційній скарзі на тому, що висновок судді апеляційного суду не відповідає дійсності, оскільки у зміненій апеляційній скарзі ним вказано, в чому саме полягала незаконність вироку суду, та ним допущено виключно технічну помилку, однак суддя не перевірив доводів прокурора та безпідставно повернув його скаргу.
Повернення апеляційної скарги прокурору в даному випадку не суперечить завданню кримінального процесуального закону та відповідає конституційним принципамзакладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Адже перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України   від 11.12.2007 № 11-рп/2007).
Однак, право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
 У справі    «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Дослідженням змісту мотивів апеляційного суду та їх відповідності вимогам процесуального закону колегією суддів встановлено законність ухвали судді апеляційного суду, постановленої на підставі статті 399 КПК, що ґрунтуються на аналізі змісту конкретної апеляційної скарги та прийняте рішення залежало від її відповідності вимогам статті 396 КПК. 
Зокрема, прокурор навіть попри вказівки суду апеляційної інстанції не навів достатніх доводів на обґрунтування своїх вимог, де він просив ухвалити судом апеляційної інстанції новий вирок, яким призначити покарання засудженим за останнім за часом пред`явленим обвинуваченням. 
Адже пред`явлення органом досудового розслідування тяжкого обвинувачення (у томі числі за пунктом 12 частини 2 статті 115 КК, частиною 4 статті 27 – пунктом 12 частини 2 статті 115 КК) відбулося внаслідок зміни попереднього обвинувачення, де ОСОБА_8 обвинувачувався за частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 263 КК, а ОСОБА_9 – за частиною 4 статті 296, частиною 3 статті 135, частиною 2 статті 146, статтею 386 КК.  
Проте прокурор вбачає визнання їх винуватості за останнім за часом зміненим обвинуваченням та призначення покарання за ним без належного на це обґрунтування, допускаючи узагальнюючі вислови.  
Натомість прокурор не тільки не врахував вказівок суду апеляційної інстанції про приведення скарги у відповідність до вимог статті 396 КПК, а й припустився технічної помилки щодо меж оскарження судових рішень.
Колегія суддів вбачає вияв прокурором надмірного формалізму при обґрунтуванні ним як апеляційних вимог, так і вимог касаційної скарги. 
Зокрема колегія суддів убачає, що за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора апеляційний суд не зміг би постановити законне і обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні. 
Отже, суддя апеляційного суду повернув скаргу відповідно до приписів пункту 1 частини 3 статті 399 КПК та визначеному завданню КПК, а своє рішення мотивував належним чином. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2017 року про повернення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду цього кримінального провадження у суді першої інстанції – без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
___________________                    _______________________                  ________________________
    ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3