Постанова
Іменем України
 
12 липня 2018 року
м. Київ
справа № 748/3160/14-к
провадження № 51-1720 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання        ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
засудженого                                     ОСОБА_6 ,
захисника                                          ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                           № 12014270270000511,  за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Брусилів Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,  
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1                   ст. 122 КК України.   
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 серпня                    2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. 
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання в зв`язку із закінченням строків давності. 
За ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано в зв`язку з недоведеністю вчинення цього кримінального правопорушення. 
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за те, що  15 липня 2014 року в денний час, перебуваючи в господарстві АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з ОСОБА_8 , умисно наніс їй один удар в область голови, схопив за волосся та штовхнув, внаслідок чого вона впала та вдарилась спиною об поріг. Такими діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження.
Крім того органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався  у спричиненні 20 липня 2014 року в господарстві АДРЕСА_2  потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень,  тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та за вказаним обвинуваченням його виправдано. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати постановлені відносно   ОСОБА_6 судові рішення в частині засудження за ч. 1  ст. 125 КК України і провадження закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. В обґрунтування зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме: вважає, що суд обґрунтував   винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, недопустимими доказами, оскільки ряд слідчих дій, за результатами проведення яких вони отримані було проведено до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також зауважує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, оскільки воно визначається у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, а не в грошовій сумі, як це зробив суд першої інстанції. Крім того захисник вважає, що наведені порушення були залишені поза увагою апеляційного суду, а також вказує, що апеляційний суд в ухвалі не навів мотивів, з яких визнав апеляційну скаргу захисника безпідставною. 
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав подану ним касаційну скаргу і просив її задовольнити. 
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу захисника та просив її задовольнити. 
Прокурор вважав за необхідне касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без зміни.  
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Судові рішення в частині виправдання ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою захисника, в які він оспорював правильність встановлення фактичних обставин, обґрунтовував недопустимість, на його думку, доказів винуватості ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України та наполягав на відсутності умислу у останнього на заподіяння легких тілесних ушкоджень, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям засудженого.
За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 за ч. 1                                    ст. 125 КК України  кваліфіковано правильно.  
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання самого ОСОБА_6 , який не заперечував наявності між ним та потерпілою конфлікту та спричинення їй   тілесних ушкоджень, однак наполягав на відсутності у нього умислу на це, показання потерпілої   ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та неповнолітнього                    ОСОБА_10 про обставини заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілій                 15 липня 2017 року, дані протоколу слідчого експерименту від 06 вересня                  2014 року, висновку судово-медичної експертизи № 673 від 21 липня 2014 року та повторної комісійної судово-медичної експертизи № 140/15 від 15 жовтня                   2015 року, а також інші докази, зміст яких детально відображено у вироку.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені  судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості,  достовірностіта не викликають у суду сумнівів у їх правдивості. 
Таким чином, перевіривши матеріали справи, суд дійшов вмотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам                                              ст. 374 КПК України. 
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі захисника доводи, в тому числі стосовно недопустимості, на його думку, доказів в зв`язку з їх отриманням до внесення відомостей в Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою      ОСОБА_8 від 26 вересня 2014 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та відсутності умислу у ОСОБА_6 на вчинення зазначеного кримінального правопорушення, які є аналогічними за своїм змістом доводам його касаційної скаргита обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення. 
Вказаний суд не знайшов підстав для скасування вироку з наведених у апеляційній скарзі захисника підстав та погодився з тим, що всі слідчі дії, в тому числі проведення слідчих експериментів, призначення судово-медичної експертизи, допити, здійснювалися в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 липня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, під час якого додатково було з`ясовано факт заподіяння легких тілесних ушкоджень 15 липня 2014 року. Кримінальне провадження було розпочато слідчим у відповідності до вимог                    ст. 477 КПК України, за заявою потерпілої, а не з власної ініціативи. Подання додаткової заяви ОСОБА_8 не вимагало повторного проведення тих самих слідчих дій, здійснених в рамках розпочатого кримінального провадження, які до того ж, в подальшому були об`єднані в одне.   
Перевіряючи посилання захисника про відсутність у ОСОБА_6 умислу на заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції виходив з того, що між засудженим та потерпілою, яка є його сестрою, наявний конфлікт через спадкове майно, в зв`язку з чим у них тривалий час склалися неприязні стосунки. Удар в обличчя потерпілої було нанесено з застосуванням певної сили, так само як і її штовхання, що призвело до падіння. Тому, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення 15 липня 2014 року, а також причини поведінки винного і потерпілої, що передували події,  суд обґрунтовано визнав безпідставними доводи апеляційної скарги захисника і в цій частині. 
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції захисника ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для  його виправлення і попередження нових злочинів. При цьому, розмір обраного у виді штрафу покарання, який відповідно до вимог ст. 53 КК України, призначається у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, визначено правильно, в зв`язку з чим доводи касаційної скарги захисника про  неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні штрафу, оскільки воно визначається у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, а не в грошовій сумі, як це зробив суд першої інстанції, є безпідставними. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних вимог захисника немає.   
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 серпня                      2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 30 жовтня                    2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                  ОСОБА_3