Постанова
Іменем України
26 червня 2018 року
м. Київ
справа №613/433/16-ц
провадження № 61-2252св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,                            Усика Г. І.                                                                                                                                 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року у складі судді Харченка С. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області                                 від 15 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В.,                  Карімової Л. В., Яцини В. Б.,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») про захист прав споживача за договором фінансового лізингу.
Позов обґрунтовано тим, що 20 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу                   № 002507 з додатками. Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу - трактор марки «Foton FT 504», вартістю 350 000,00 грн (14 000 доларів США), та передати цей трактор у його користування позивача. Останній зобов'язувався сплачувати ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» за користування трактором періодичні (лізингові) платежі. Відповідно до зазначеного договору до позивача переходило право власності на предмет лізингу за умови повної сплати його вартості та інших виплат.
Згідно із пунктом 1.7 статті 1 договору фінансового лізингу №002507  трактор передається у користування позивачу протягом строку, який становить не більше ста двадцяти робочих днів з моменту сплати останнім на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у пункті 9.4. статті 9 цього договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у пункті 9.6 статті 9 договору, тобто позивач мав сплатити 50% вартості трактора у вигляді авансових платежів (7 000 доларів США) з щомісячним авансовим платежем                  583,33 доларів США, 1 400 доларів США адміністративного платежу (10% вартості предмета лізингу), 420 доларів США комісії за передачу предмета лізингу (три відсотки вартості предмета лізингу), що також встановлено додатком №1 «Графік сплати авансового платежу» до договору.
20 листопада 2015 року на виконання зазначеного вище договору ОСОБА_3 сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» авансовий платіж у розмірі 36 000,00 грн, однак останній, усупереч домовленості, не придбав і не надав у користування позивача предмет лізингу.
Договір фінансового лізингу не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідач, який уклав договір та вчинив дії на його виконання шляхом отримання від позивача коштів авансового платежу, порушив законні права та інтереси ОСОБА_3 як споживача.
15 січня 2016 року позивач надіслав відповідачу заяву про повернення сплачених ним коштів. Листом №1544 від 04 лютого 2016 року відповідач повідомив, що сплачені за договором кошти у розмірі 36 000,00 грн зараховані як адміністративний платіж у розмірі 35 000,00 грн і 1 000,00 грн як аванс. Згідно із банківським переказом вказана сума проведена і сплачена як авансовий платіж. ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зазначило, що договір вважається розірваним з 19 січня 2016 року,  адміністративний платіж у розмірі 35 000,00 грн не підлягає поверненню.
З огляду на викладене, позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №002507 від 20 листопада 2015 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», стягнути з останнього на його користь 36 000,00 грн сплаченого авансового платежу за вказаним договором.
Заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір №002507 від 20 листопада 2015 року, укладений між                    ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», недійсним. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь позивача сплачені за договором 36 000,00 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що всупереч вимогам статей 220, 628, 799 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір фінансового лізингу від 20 листопада 2015 року, укладений між позивачем та відповідачем, нотаріально не посвідчено. 
Згідно із копією витягу з Державного реєстру фінансових установ, дані щодо ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», як фінансової установи відсутні. Відповідач не набув статусу фінансової установи, не отримав ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, чим порушив пункт 4 частини першої статті 34, пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Інформація щодо вказаного товариства відповідно до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, відсутня.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилено. Заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року залишено без змін.      
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач ОСОБА_3 був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу його грошових зобов'язань. 
Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, до якої має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, тому пункт 1.4 договору щодо звільнення лізингодавця - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» від відповідальності в частині умов щодо якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (десять відсотків від вартості предмета іпотеки) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні               статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
Ухвалою Вищого спеціалізованогосуду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто».
17 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У поданій у грудні 2016 року касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій залишено поза увагою факт розірвання оспорюваного договору, що є істотною обставиною для правильного вирішення справи. 
Суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, зокрема судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо недотримання відповідачем вимог законодавства про отримання дозволу на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу. 
Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що факт підписання вказаної угоди є підтвердженням обізнаності та погодженості усіх істотних умов договору, в тому числі щодо здійснених платежів.
Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про порушення сторонами передбаченої для договорів фінансового лізингу обов'язкової нотаріальної форми під час укладення договору 20 листопада 2015 року.
Судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин норми права, що регулюють діяльність з надання послуг адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, зокрема пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Суд апеляційної інстанції неповно дослідив наявні у справі докази, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про те, що пункти 1.4, 3.2.7, 12.1 вказаного договору за своїм змістом є несправедливими відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Судом апеляційної інстанції не вказано будь-якого обґрунтування необхідності визнання недійсним усього договору, а не окремих його положень. 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» без задоволення з огляду на таке. 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 20 листопада              2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу №002507 з додатками. Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу - трактор марки «Foton FT 504», вартістю 350 000,00 грн (14 000 доларів США), та передати цей трактор у користування позивача. Останній зобов'язувався сплачувати ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» за користування трактором періодичні (лізингові) платежі. Відповідно до зазначеного договору до позивача переходить право власності на трактор за умови повної сплати його вартості та інших виплат.
Згідно із пунктом 1.7 статті 1 договору фінансового лізингу №002507  трактор передається у користування позивачу протягом строку, який становить не більше ста двадцяти робочих днів з моменту сплати останнім на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у пункті 9.4. статті 9 даного договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у пункті 9.6. статті 9 вказаного договору, тобто позивач мав сплатити 50 відсотків вартості трактора у вигляді авансових платежів (7 000 доларів США) з щомісячним авансовим платежем 583,33 доларів США, 1 400 доларів США адміністративного платежу (десять відсотків вартості предмета лізингу),                  420 доларів США комісії за передачу предмета лізингу (три відсотки вартості предмета лізингу), що також встановлено додатком №1 «Графік сплати авансового платежу» до договору.
20 листопада 2015 року на виконання вказаного вище договору                ОСОБА_3 сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» авансовий платіж у розмірі 36 000,00 грн, однак товариство, усупереч домовленості, не придбало і не надало у користування позивача предмет лізингу.
Договір фінансового лізингу від 20 листопада 2015 року, укладений між              ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_3, не відповідає вимогам статей 220, 628, 799 ЦК України, оскільки нотаріально не посвідчений. 
ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не має статусу фінансової установи, не отримало ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, чим порушило пункт 4 частини першої статті 34, пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 
На момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач, ОСОБА_3, був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу його грошових зобов'язань. 
Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, а в договорі лізингу будь-яких відомостей щодо продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, тому пункт 1.4 договору щодо звільнення лізингодавця від відповідальності в частині умов якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України.
Оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
Судами першої та апеляційної інстанцій залишено поза увагою те, що                  19 січня 2016 року від позивача надійшла заява про розірвання спірного договору (т. 1, а.с. 14), яка була прийнята відповідачем. Згідно із Листом ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» №1544 договір лізингу №002507 від               20 листопада 2016 року вважається розірваним з 19 січня 2016 року                         (т. 1, а.с. 15). 
Доводи касаційної скарги, що суди не взяли до уваги розірвання оспорюваного договору на час розгляду справи не впливають на зміст судових рішень з огляду на таке. 
Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються                    (частина друга статті 651 ЦК України).
Згідно із частиною четвертою статті 651 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, розірвання договору та визнання його недійсним спричиняють різні правові наслідки: розірвання договору припиняє обов'язки за договором з моменту такого розірвання, а недійсність договору тягне за собою повернення сторін договору у первісний стан (кожна сторона повертає одна одній у натурі все, що було одержано за недійсним договором). 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що розірвання договору не є перешкодою для визнання його недійсним. 
Згідно  з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Задовольняючи позов ОСОБА_3, суди встановили порушення його прав, укладеним договором, тому обґрунтовано стягнули з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 36 000,00 грн.
Висновки судів не суперечать правовим висновкам, які викладено у постанові  Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі                    №6-2766цс15.
Доводи касаційної скарги, з урахуванням встановлених у справі обставин, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення коштів на користь позивача, тому не дають підстав для скасування судових рішень у справі, які ухвалено з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2016 року зупинено виконання заочного рішення Богодухівського районного суду Харківської області від           13 червня 2016 року до закінчення касаційного провадження, виконання судового рішення за результатами його перегляду підлягає поновленню відповідно до вимог частини третьої статті 436 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 402, 409-416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» залишити без задоволення.
Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області                                 від 15 листопада 2016 року залишити без змін.
Поновити виконання заочного рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року.
 
Головуючий                                                                                             В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                                      В. О. Кузнєцов
                                                                                                                      А.С. Олійник
                                                                                                                      О.В. Ступак
                                                                                                                      Г. І. Усик