Постанова
Іменем України
13 червня 2018 року
м. Київ
справа №750/2120/15-ц
провадження №61-20041св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач-відповідач - публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,
представники позивача-відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відповідач-позивач - ОСОБА_4,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» та касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 жовтня 2016 року у складі судді Логвіної Т. В. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2017 року у складі суддів: Бечка Є. М., Страшного М. М., Шарапової О. Л.,        
ВСТАНОВИВ :
У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»  (далі - ПАТ «Облтеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом, у якому просилостягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 1 486,25 грн за період з 01 жовтня 2010 року по 31 серпня 2013 року.  
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 проживає у квартирі АДРЕСА_1 і є споживачем послуг теплопостачання, які надає позивач. 
Зазначений будинок обладнано загальнобудинковим приладом комерційного обліку теплової енергії, а окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, у тому числі і квартира № 8.
В період з жовтня 2010 року по квітень 2012 року із загальних витрат теплової енергії на центральне опалення будинку АДРЕСА_1 вираховувались витрати на опалення місць загального користування та вираховувались витрати по опаленню квартир з індивідуальними приладами обліку тепла, а решта витрат теплової енергії на суму 53 929 грн була нарахована лише мешканцям квартири № 53, які не мають індивідуальних приладів обліку теплової енергії. Таке нарахування було завищеним, оскільки не був врахований пункт 2.4 Рекомендацій щодо застосування Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 47 від 22 лютого 2008 року, що підтверджується рішенням апеляційного суду Чернігівської області                         від 18 квітня 2013 року, а тому позивачем у червні 2013 року було здійснено перерозподіл мешканцям будинку АДРЕСА_1 фактично використаної теплової енергії за період з жовтня 2010 року по квітень 2012 року, в тому числі і споживачу квартири № 8 ОСОБА_4 на суму 1486, 25 грн в межах показників загально будинкового лічильника. 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 травня                 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто зі              ОСОБА_4 на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго» заборгованість за послуги у сфері теплопостачання у розмірі 1 486,25 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу                  ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення судів першої та апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи, ОСОБА_4 подав зустрічний позов до ПАТ «Облтеплокомуненерго», в якому просив стягнути з відповідача             139,65 грн понесених судових витрат (виготовлення ксерокопій документів) та підготовку документів до розгляду даної справи, 10 864 грн - збитків (не отриманого своєчасно заробітку/прибутку), 2 500 грн - відшкодування моральної шкоди, а також просить зобов'язати ПАТ «Облтеплокомуненерго» у майбутньому нараховувати позивачу плату виключно за ті послуги, що передбачені діючим договором, не вказуючи у платіжних повідомленнях боргу в сумі 1 486, 25 грн.
Зустрічний позов мотивовано тим, що ПАТ «Облтеплокомуненерго» були проведені незаконно завищені нарахування з квітня 2012 року по листопад 2013 року з використанням показників будинкового лічильника. Виконавцем самостійно, за неіснуючою та складеною на власний розсуд формулою було розподілено серед мешканців будинку спірну кількість спожитої теплової енергії.
ОСОБА_4 посилається на те, що незаконними діями відповідача порушено його права, як споживача комунальних послуг, завдано збитків у формі не отриманого своєчасно заробітку/прибутку та заподіяно моральної шкоди. 
За результатом нового розгляду справи, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову                         ПАТ «Облтеплокомуненерго» та у задоволенні зустрічного позову            ОСОБА_4 відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що первісний позов                                                      ПАТ «Облтеплокомуненерго» задоволенню не підлягає, оскільки Правилами, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України, не визначено порядку оплати послуг з опалення місць загального користування споживачами, квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії. Рекомендації щодо застосування Методики, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 28 лютого 2008 року №47, також не визначають порядку розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування у разі обладнання багатоквартирного будинку загальнобудинковим приладом комерційного обліку теплової енергії та часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку. У пункті 2.4 цих Рекомендацій розглядається лише варіант часткового відключення споживачів від централізованого опалення.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями статті 88 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим судом) не передбачено відшкодування витрат на виготовлення копій документів та підготовку документів на досудовій стадії, тобто ще до розгляду даної справи. 
Оскільки Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продукцією є послуга, що надається для задоволення суспільних потреб, то нарахування плати за послугу не є продукцією, отже відсутні підстави для застосування норми про відшкодування моральної шкоди. 
ОСОБА_4 не доведено належними доказами обставин, що він міг і повинен був отримати 10 864 грн доходу. 
З урахуванням положень статті 15 ЦК України щодо захисту цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, суд відмовив у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання                          ПАТ «Облтеплокомуненерго» у майбутньому нараховувати ОСОБА_4 плату виключно за ті послуги, що передбачені діючим договором, не вказуючи у платіжних повідомленнях боргу.
Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Облтеплокомуненерго» та апеляційну скаргу 
ОСОБА_4 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що Правилами, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України, не передбачено порядку оплати послуг з опалення місць загального користування споживачами, квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії, але не мають автономного опалення. Висновки суду першої інстанції повністю узгоджуються з нормами закону та не спростовуються доводами апеляційної скарги                                       ПАТ «Облтеплокомуненерго», що саме на підставі пункту 2.2.1 Методики було проведено розрахунок, адже даним пунктом не передбачено оплату витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, яка виставляється до сплати споживачами, квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії.   
Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_4, суд апеляційної виходив з того, що суд першої інстанції вірно визначився із правовідносинами та відповідно застосував закон, який регулює відшкодування судових витрат. Посилання ОСОБА_4 на те, що судом було неправомірно та необґрунтовано відмовлено у стягненні 10 864 грн втраченого прибутку ґрунтуються на невірному розумінні останнім норм ЦПК України.  
Згідно висновків апеляційного суду, суд першої інстанції також правомірно відхилив доводи ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди, та правильно виходив з того, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачає права на відшкодування моральної шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди передбачене пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», але лише шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції). 
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження реальних збитків, чи розміру упущеної вимоги, як того вимагає закон, ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів порушень його прав, не доведено й розміру збитків, це лише припущення про ймовірний розмір суми.
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,                                        ПАТ «Облтеплокомуненерго», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права в частині вирішення первісного позову, просить скасувати ухвалені у справі рішення у цій частині та задовольнити позов ПАТ «Облтеплокомуненерго». 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанції не узгоджуються з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (надалі - Правила) та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня                2005 року та Рекомендаціям щодо застосування методики, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 28 лютого 2008 року №43. Саме на підставі пункту 2.2.1 Методики було визначено та проведено розподіл відповідачу кількість теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування. 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 не погодився з доводами             ПАТ «Облтеплокомуненерго» та просить залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову             ПАТ «Облтеплокомуненерго» про стягнення з нього заборгованості за надані послуги з опалення місць загального користування. Рішення судів у цій частині ОСОБА_4 вважає такими, що відповідають нормам матеріального права та відповідають обставинам справи. 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права в частині вирішення зустрічного позову, просить скасувати ухвалені у справі рішення в оскаржуваній частині та задовольнити заявлені ним вимоги до               ПАТ «Облтеплокомуненерго». 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправомірно відмовлено у стягненні ПАТ «Облтеплокомуненерго» 10 864 грн втраченого прибутку. Відмовляючи у задоволенні цих вимог зустрічного позову суди своїх висновків не обґрунтували. Оскільки дана справа розглядається значний час,             ОСОБА_4 витрачав час на ознайомлення з матеріалами справи, підготовку своїх вимог або заперечень в справі, тобто ним за цей час недоотримано доход у розмірі 10864 грн. Під час розгляду даної вимоги суди мали встановити, чи є зв'язок між протиправною поведінкою позивача та його виною і завданням збитків скаржнику. 
ОСОБА_4 не погоджується з висновком суду про відмову у стягненні моральної шкоди на його користь, адже вважає, що своїми неправомірними діями позивач завдав моральну шкоду, яка і підлягає стягненню. Суд помилково визначився з правовідносинами та з предметом даного судового спору, обмежившись лише вирішенням спору, щодо неправильного застосування нормативного акту при визначенні плати за послуги опалення, не взявши до уваги порушення відповідачем договірних відносин та неправомірним/незаконним нарахуванням за послугу, яка взагалі не передбачена договором.
Суди безпідставно відмовили у відшкодуванні 100 грн та 139,64 грн матеріальних витрат, понесених на досудове врегулювання спору та підготовку документів до судового розгляду. Вказані витрати мали бути віднесені судом до реальних збитків, а не судових витрат, які передбачені статтею 88 ЦПК України 2004 року. ПАТ «Облтеплокомуненерго» є винною стороною у понесених витратах, оскільки ОСОБА_4 довелось складати процесуальні документи, робити копії та витрачати на це кошти. Оскільки у стягненні 100 грн в іншій справі йому було відмовлено, то дана вимога вже не є предметом спору в іншій справі та мала розглядатись в даній справі. Аналогічні витрати позивачем включено до складу тарифу з теплопостачання на підставі Постанови КМУ №869, а споживач сплатив їх у складі адміністративних витрат виконавця послуг, тобто в тарифі, тому несправедливо позбавляти аналогічного права на відшкодування вказаних витрат саме відповідача. 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що задоволення вимоги про зобов'язання нараховувати плату виключно за послуги, що передбачені договором та видалення з платіжного повідомлення боргу 1486,25 грн, повинно було захистити споживача від зловживання своїми правами виконавцем послуг та є стимулом у дотриманні відносин між сторонами в межах договору. При цьому, суд не був обмежений у вирішенні вказаної вимоги лише положеннями статті 15 ЦК України. 
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Облтеплокомуненерго» не погодилось з доводами ОСОБА_4 та просило залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 Оскаржувані останнім рішення судів у цій частині                          ПАТ «Облтеплокомуненерго» вважає законними і обґрунтованими.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення 
змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
14 травня 2018 року дану справу передано Верховному Суду.
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга ПАТ «Облтеплокомуненерго» підлягає частковому задоволенню, касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає  з наступних підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 і споживачем послуг, які надає ПАТ «Облтеплокомуненерго». 
Квартира відповідача обладнана індивідуальним засобом обліку спожитої теплової енергії. 
Оплату за надані послуги в 2010-2013 роках ОСОБА_4 проводив у встановлені строки в межах нарахованих сум відповідно до квитанцій.
Будинок АДРЕСА_1 обладнано загальнобудинковим лічильником теплової енергії. Більшість квартир в будинку обладнані квартирними лічильниками.
Станом на 20 березня 2012 року без індивідуального приладу обліку теплової енергії залишилась лише квартира №53, в якій проживають ОСОБА_5 і ОСОБА_6
Відповідно до статей 68, 162 Житлового кодексу України,                                статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживачі зобов'язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги.
Згідно з визначеного у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», поняття комунальні послуги  - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
Відповідно до пункту 12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.
Відповідно до пункту 2.1.3 Методики якщо системою будинкового обліку не передбачено окремого обліку теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, але передбачено теплолічильники в кожного споживача та загальнобудинковий комерційний облік теплоти, кількість теплової енергії на опалення МЗК з урахуванням утрат розподільчими внутрішньобудинковими трубопроводами опалення визначається як різниця між кількістю теплової енергії на опалення будинку та загальною кількістю теплової енергії на опалення всіх інших приміщень.
Пунктом 1.4 Методики встановлено випадки, коли кількість теплової енергії на опалення МЗК окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до оплати за опалення, зокрема, якщо усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплої енергії на опалення.
Установлено, що в будинку АДРЕСА_1 більшість квартир обладнані приладами обліку теплової енергії, а отже кількість теплової енергії на опалення МЗК необхідно визначити окремо кожному споживачу.
Витрати на опалення місць загального користування мають нести усі мешканці будинку, а не лише ті, у кого відсутні індивідуальні прилади обліку.
При цьому розрахунок споживання теплової енергії у квартирі, яка не обліковується індивідуальним приладом обліку споживання теплової енергії, визначається за встановленим тарифом, виходячи з площі квартири.
Інші витрати тепла на опалення місць загального користування визначається за формулою, передбаченою пункту 2.2.1 Методики (витрати теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, яка виставляється до сплати споживачами кожного окремого помешкання будинку, споживачами нежитлових приміщень, які користуються МЗК). Зазначені обставини є визначальними для вирішення спору та визначення розміру оплати.
На наявність обов'язку усіх мешканців будинку нести витрати на опалення місць загального користування вказував Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 16 грудня 2015 року, повертаючи дану справу до суду першої інстанції на новий розгляд. 
При новому розгляді справи, суди наведених вище норм не врахували та вказівок суду касаційної інстанції щодо необхідності встановлення обставин, які є визначальними для вирішення спору і визначення розміру оплати не виконали. 
Посилаючись на те, що Правилами, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України, не передбачено порядку оплати послуг з опалення місць загального користування споживачами, квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії, але не мають автономного опалення, суди не врахували, що обов'язок по оплаті послуг опалення місць загального користування покладається на усіх мешканців будинку та встановлення у квартирі індивідуального засобу обліку теплової енергії від оплати наданих послуг опалення місць загального користування не звільняє.
Обмежившись посиланням на неправильність застосування формули розрахунку витрати тепла на опалення місць загального користування, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд відмовив у позові про стягнення заборгованості по вказаним комунальним послугам, фактично звільнивши ОСОБА_4 від обов'язку їх оплати.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд виходили з того, що нараховуючи розмір оплати за опалення місць загального користування ПАТ «Облтеплокомуненерго» керувалось пунктом 2.1.3 Методики, який у даному випадку не може застосовуватись
Під час розгляду справи ПАТ «Облтеплокомуненерго» наполягало на тому, що саме на підставі пункту 2.2.1 Методики було визначено та проведено розподіл відповідачу кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування.
Разом з тим, суди попередніх інстанцій цих доводів не перевірили та не встановили чи відповідають розрахунки надані позивачем формулі, передбаченої пунктом 2.2.1 Методики, чи убачається з цих розрахунків, що сума заборгованості, яка утворилась в результаті нарахувань за послуги з опалення місць загального користування за п. 2.1.3 Методики, співпадає з сумою нарахувань при застосуванні п. 2.2.1. 
При цьому належних та допустимих доказів на спростування вказаних розрахунків судами не перевірено, обґрунтованих висновків не наведено.
Розрахунок заборгованості, наданий ПАТ «Облтеплокомуненерго», місцевим та апеляційним судами взагалі не досліджувався.
Встановивши факт існування між сторонами правовідносин щодо надання та споживання послуг теплопостачання місць загального користування, суди відмовили у стягненні заборгованості за надані послуги фактично через неправильний розрахунок боргу, залишивши спір у цій частині не вирішеним.
На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, зокрема і щодо перевірки наданого позивачем розрахунку, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, та має визначити норму закону, яка підлягає застосуванню.
Вищевказані порушення унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи за позовом про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та призвели до передчасних висновків про відсутність підстав для стягнення заборгованості з підстав недоведеності і неправильності розрахунку. 
В силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо встановлення обставин та оцінки доказів, які не були встановлені та досліджені судом, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Облтеплокомуненерго» про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги теплопостачання місць загального користування не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України їх слід скасувати у цій частині з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.
Висновки суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 обґрунтовані, узгоджуються з нормами матеріального права та відповідають фактичним обставинам справи. 
Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_4 про стягнення 10 864 грн збитків втраченого прибутку, суди правильно виходили з того, що не доведено, що він міг і повинен був отримати визначений ним розмір доходу, але неправомірні дії позивача за первісним позовом стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його такої можливості. Заявлені ним вимоги не узгоджуються з пунктом 2 частини другої статті 22 ЦК України.  
Судами обґрунтовано відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди з посиланням на те, що  Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачає права на відшкодування моральної шкоди, таке право передбачено пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», але за умов, коли шкоди завдано внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), що до змісту даного спору не відноситься. 
Звернення ПАТ «Облтеплокомуненерго» до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_4 по комунальним послугам, не може розцінюватися як неправомірні дії позивача, які заподіяли моральну шкоду відповідачу, оскільки таким чином підприємство фактично реалізувало своє право на звернення до суду за захистом свого права (стаття 3 ЦПК України).
Для настання цивільно-правової відповідальності з відшкодування шкоди є необхідним сукупність таких умов, як доведеність факту спричинення шкоди; спричинення її саме неправомірними діями особи, яка її завдала, та наявність вини у заподіянні шкоди.
У зв'язку з наведеним, суди дійшли обґрунтованого висновку про недоведення позивачем умов, визначених законом для покладення на                                           ПАТ «Облтеплокомуненерго» цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, як і недоведення самого факту завдання йому такої шкоди саме протиправними діями відповідача.  
Відхиляючи доводи ОСОБА_4 про відшкодування 100 грн та 139,64 грн матеріальних витрат, понесених на досудове врегулювання спору та підготовку документів до судового розгляду, як реальних збитків, суди правильно виходили з необґрунтованості та безпідставності даних вимог.  
З урахуванням положень статі 15 ЦК України щодо захисту цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та статі 16 ЦК України, якою визначено способи захисту порушеного права, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог зустрічного позову про зобов'язання ПАТ «Облтеплокомуненерго» у майбутньому нараховувати ОСОБА_4 плату виключно за ті послуги, що передбачені діючим договором, не вказуючи у платіжних повідомленнях боргу в сумі 1 486, 25 грн, оскільки такі вимоги не відповідають вказаним нормам, не узгоджуються з визначеними законом способами захисту прав, якими зокрема, не передбачено захист права на майбутнє у зв'язку з можливим його порушенням.
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_4 висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та фактично зводяться до незгоди заявника з оцінкою доказів, на підставі яких суди дійшли висновків щодо відсутності підстав для задоволення заявленого ним зустрічного позову.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 відповідають обставинам справи, встановленим відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються із нормами матеріального права, які судами застосовані правильно.
Аргументи касаційної скарги ОСОБА_4 є аналогічними доводам його апеляційної скарги, які належним чином перевірені під час апеляційного розгляду справи та висновки щодо яких обґрунтовано викладено в мотивувальній частині постановленої апеляційним судом ухвали.  
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на предмет законності судових рішень виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення нових обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині вирішення зустрічного позову - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго»   задовольнити  частково.
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання скасувати.
Справу в цій частині направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про відшкодування шкоди та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          В. С. Висоцька
 
Судді                                                                                                      А. О. Лесько
                                        
                                                                                                      В. В. Пророк
 
                                                                                                              І. М. Фаловська
 
                                                                                                         С. П. Штелик