Постанова
Іменем України
 
25 липня 2018 року
м. Київ
 
справа № 644/1906/16-ц
провадження № 61-14522св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                Кузнєцова В. О.,                                             Погрібного С. О.,
                             Ступак О. В. (суддя-доповідач),                  Усика Г. І.,
 
учасники справи: 
 
позивач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,
відповідач - ОСОБА_3,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року у складі судді Клименка А. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Бездітко В. М., Коваленко І. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 09 червня 2015 року між банком та 
ОСОБА_3 укладений договір про відкриття поточного рахунку, згідно з яким відповідачу відкрито поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу № НОМЕР_1.
 
17 червня 2015 року на картковий рахунок внесено кошти у сумі 66 000,00 грн.
 
У період користування рахунком відповідачем допущено перевищення суми здійснених операцій (у тому числі з урахуванням сум комісій за здійснені операції) над доступним залишком на рахунку - несанкціонований овердрафт.
 
Станом на 27 січня 2016 року заборгованість ОСОБА_3 складає 296 702,51 грн, з яких: 279 266,13 грн - овердрафт, 17 384,94 грн - прострочений овердрафт, 51,44 грн прострочені відсотки за овердрафтом.
 
Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «ВТБ Банк» просило стягнути 296 702,51 грн заборгованості та судові витрати.
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» відмовлено.
 
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач у період із 30 червня по 24 липня 2015 року, діючи виключно з власної ініціативи і не повідомивши про це відповідача, надав останньому кошти в розмірі 310 030,01 грн у кредит, списавши їх без відома відповідача з його рахунку.
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк» відхилено. Рішення Орджонікідзевського районного суду 
м. Харкова від 18 жовтня 2016 року залишено без змін.
 
Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та зазначив, що позивач не довів, що умовами заяви-договору передбачено кредитування та договірне списання з рахунку відповідача грошових коштів. 
 
У лютому 2017 року ПАТ «ВТБ Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що списання спірних сум відбулося не на підставі дій клієнта з використанням платіжної карти, а за ініціативою отримувача коштів згідно з правилами договірного списання, що прямо передбачено як умовами заяви-договору на оформлення банківських продуктів, так і правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», так і умовами договору оренди автомобіля, укладеного ОСОБА_3 із торгівельною точкою PANEK S.A.Польща, при цьому анулювання платіжної картки 30 червня 2015 року не є підставою для закриття рахунку.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 17 липня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
 
У червні 2017 року ОСОБА_3 подано заперечення на касаційну скаргу, в якому він просив відхилити касаційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк», посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для їх скасування.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
 
У відповідності до статей 212 - 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення судами оскаржуваних рішень, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом встановлено, що 09 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем ОСОБА_3, на підставі спільно підписаної представником позивача і відповідачем заяви-договору на оформлення банківських продуктів № 25104907, укладений договір, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» надав ОСОБА_3 банківський продукт шляхом відкриття на його ім'я поточного рахунку 
№ НОМЕР_1. З метою забезпечення можливості ОСОБА_3 управляти грошовими коштами, які знаходяться на зазначеному рахунку, ОСОБА_3 того ж дня ПАТ «ВТБ Банк» видало платіжну картку «Master Card» Debit (чип) 
№ НОМЕР_2.
 
Отже, підписуючи заяву-договір ОСОБА_3 погодився з його умовами, якими передбачено, що за рахунком може виникнути несанкціонований овердрафт, який має бути погашений, незважаючи на дебетову схему розрахунків, враховуючи специфіку обслуговування поточних рахунків, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та, зокрема, умов Правил міжнародної платіжної системи, а також відповідач, як клієнт доручив банку здійснювати договірне списання з рахунку грошових коштів. 
 
17 червня 2015 року на вказаний картковий рахунок № НОМЕР_1 відповідачем внесені кошти в розмірі 66 000,00 грн та за яким у період із 17 червня до 27 серпня 2015 року проводились операції.
 
З наданої ПАТ «ВТБ Банк» виписки за рахунком картки MasterCard Debit ОСОБА_3 НОМЕР_2 вбачається, що заборгованість за кредитом (овердрафтом) утворилася шляхом проведення наступних операцій: 1) 29 - 30 червня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21 511,26 грн, 2) 07 - 08 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21 344,35 грн, 3) 10 - 11 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22 751,58 грн, 4) 12 - 13 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22 008,57 грн, 5) 13 - 14 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22 642,01 грн, 6) 14 - 15 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22 529,26 грн, 7) 15 - 16 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 23 080,06 грн, 8) 16 - 17 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22 391,53 грн, 9) 17 - 18 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22 361,77 грн, 10) 20 - 21 липня 
2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21 903,85 грн, 
11) 21 - 22 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 
21 881,96 грн, 12) 22 - 23 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21 852,89 грн, 13) 23 - 24 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21 917,32 грн, 14) 24 - 25 липня 2015 року PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21 853,60 грн, - всього в загальному розмірі 310 030,01 грн.
 
ПАТ «ВТБ Банк» листом від 03 червня 2016 року № 7171/1-2 повідомило, що платіжну картку № НОМЕР_2, випущену для управління картковим рахунком 
№ 2625800176861, згідно з договором на відкриття рахунку від 09 червня 2015 року 
№ 25104907, анульовано 30 червня 2015 року. Цим же листом позивач повідомив, що списання сум проводилося у період із 07 липня по 24 липня 2015 року за зворотнім (претензійним) платежем банка-еквайра за платіжною карткою № НОМЕР_2. 
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. 
 
Згідно з частиною третьою статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
 
Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу (частина перша статті 1069 ЦК України). 
 
Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених законом чи договором між банком і клієнтом. 
 
Відповідно до пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник несе перед банком або іншою установою - учасником платіжної системи, що його обслуговують, відповідальність, передбачену умовами укладеного між ними договору.
 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
 
Відповідно до вимог статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналогічне положення міститься у статті 2 ЦПК України, згідно з частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року (нині - стаття 5 ЦПК України).
 
Вищевикладене свідчить про те, що висновки судів першої й апеляційної інстанцій про відсутність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за договором є передчасними.
 
Дійшовши таких висновків, суди не встановили усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: оскільки картку випущено для управління рахунком, який відкрито на умовах, погоджених сторонами, то чи потягло за собою анулювання 30 червня 2015 року картки закриття відповідного рахунку, чи рахунок був активним і за ним могли здійснюватись операції з використанням інших карток чи інших інструментів управління. Крім того, суди не встановили чи передбачалось умовами укладеного між сторонами договору договірне списання з рахунку відповідача за зворотними вимогами банків-екваєрів, чи отримував відповідач смс повідомлення про відповідні списання, чи оспорював здійснені платежі в порядку, передбаченому Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», які умови договору укладеного між відповідачем та торгівельною точкою PANEK S.A. Польща щодо отримання послуг оренди автомобіля, які стали підставою для висунення зворотних (претензійних) вимог та списання коштів із рахунку відповідача. 
 
Без з'ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, висновки судів про відмову у задоволенні вищевказаного позову не можна вважати обґрунтованими і вважати, що у цій справі виконано завдання цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права. 
 
Отже, вирішуючи спір на підставі ЦПК України 2004 року, суд усупереч вищевказаних положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам, як то: копіям зворотних (претензійних) запитів банка-екваєра, а тому оскаржувані рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими і такими, що відповідають основоположним засадам цивільного судочинства, а тому підлягають скасуванню.
 
За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Виходячи з викладеного, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити.
 
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року скасувати справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                           С.О. Погрібний
 
                                                                                     О.В. Ступак

                                                                                                                      Г. І. Усик