Постанова
Іменем України 
11 липня 2018 року
м. Київ
справа № 515/1339/16-к
провадження № 51-3292км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від  01 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від  06  грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 12016160440000282 щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рибальське Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 вересня 2016  року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від  06  грудня 2016 року, ОСОБА_7 було засуджено за ч. 3 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, що спричинило особливо тяжкі наслідки.
Як установив суд, ОСОБА_7 приблизно о 2 год. 25 травня 2016 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у нежитловому будинку АДРЕСА_2 , з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом, з використанням фізичної сили, вступив в аногенітальний статевий акт із ОСОБА_8 , яка стала здійснювати супротив його діям та голосно кричати. З метою подолання її опору і  припинення крику, ОСОБА_7 лівою рукою утримував ОСОБА_8 , притискаючи її до підлоги, а долонею правої руки став закривати їй рота та  одночасно, з необережності, закрив також отвори носу, таким чином перекрив дихальні шляхи останньої, при цьому, не маючи умислу на позбавлення її життя.
Своїми діями  ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження, які носять ознаки легких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб.
Унаслідок закриття  ОСОБА_7 потерпілій  ОСОБА_8 руками отворів рота і  носа настала механічна асфіксія, що призвела до смерті останньої на місці події.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та зміну вироку місцевого суду, просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 із ч. 3 ст. 153 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією цієї статті. Зазначає, що на його думку, в судовому засіданні не було доведено, що ОСОБА_7 застосовував фізичне насильство, безпідставно не прийнято до уваги, що статевий акт відбувся за обопільної згоди, і лише після цього у засудженого виник умисел на вбивство потерпілої, у чому він і зізнався.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 не підтримала подану захисником касаційну скаргу. 
Мотиви Суду
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які  перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є  рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з  дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Відповідно до ст. 419 КПК України в своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляційна скарга залишається без задоволення, зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Мотивувальна частина ухвали апеляційного суду має містити аналіз доказів і  докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і  співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожен із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Ухвала, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію злочину, про міру покарання, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Суд апеляційної інстанції при розгляді даного провадження не дотримався цих вимог закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, подали апеляційні скарги, в яких, зокрема, порушували питання про зміну вироку суду, просили перекваліфікувати дії ОСОБА_7 із ч. 3 ст. 153 КК України на ч. 1 ст.  115 КК України та призначити йому покарання, передбачене санкцією зазначеної частини статті. 
При цьому, захисник ОСОБА_6 посилався на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на те, що ні органами досудового розслідування, ні в суді не було доведено застосування ОСОБА_7 фізичного насильства до ОСОБА_8 , що судом залишено поза увагою письмове клопотання ОСОБА_7 , який зізнався в умисному вбивстві потерпілої.
Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі посилався на істотні порушення кримінального процесуального закону, на однобічність і неповноту досудового розслідування, на те, що сформовано неконкретне обвинувачення, вказував, що  в  його діях є склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та зазначав про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.
Проте, як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд не виклав всіх доводів засудженого та його захисника, наведених в апеляційних скаргах, та, залишаючи скарги без задоволення, не зазначив підстав, із яких їх визнано необґрунтованими. Апеляційний суд обмежився перерахуванням доказів, на які є посилання у вироку, і  загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.  3 ст. 153 КК України, та не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не  проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляцій та не розглянув усіх доводів засудженого та його захисника. 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд обмежив право сторони захисту на  справедливий суд, зазначене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і  основоположних свобод. Така позиція узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Хаджинастасиу проти Греції», «Гарсія Руїз проти Іспанії». 
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу апеляційного суду не можна визнати обґрунтованою, оскільки завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті; ігнорування судом аргументів сторони є грубим порушенням статті 6 Конвенції про  захист прав людини і основоположних свобод та судової практики, а тому ухвала Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню.
У зв`язку з вказаним істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства, передбаченим ч. 1 ст. 412, ч.ч. 1, 2 ст. 419 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційної скарги в іншій частині, а тому касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню. 
При новому апеляційному розгляді слід виконати усі вимоги чинного законодавства, перевірити доводи, на які посилаються учасники процесу та  навести мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3  розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд 
ухвалив: 
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й  оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                 ОСОБА_3