ПОСТАНОВА
Іменем України

25 червня 2018 року 
Київ
справа №810/1405/15
адміністративне провадження №К/9901/31405/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року (суддя Виноградова О.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року (головуючий суддя Кобаль М.І., судді Епель О.В., Карпушова О.В.) у справі за позовом Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року Переяслав-Хмельницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Інспекція) звернулась до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1914936,86 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось й набрало законної сили 30 червня 2015 року.

09 листопада 2015 року позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою від 03 листопада 2015 року про видачу йому виконавчого листа на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року, проте такий виконавчий лист судом першої інстанції був виданий лише 06 лютого 2017 року із встановленим строком пред'явлення його до виконання до 30 червня 2018 року.

31 березня 2017 року Інспекція звернулась до суду із заявою про виправлення описки у виконавчому листі та поновлення строку пред'явлення його до виконання.

Обґрунтовуючи подану заяву, позивач посилався на те, що у виданому йому 06 лютого 2017 року на підставі заяви від 03 листопада 2015 року виконавчому листі було помилкового зазначено, що він підлягає пред'явленню до виконання протягом трьох років, оскільки згідно із частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404) виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Ухвалою від 22 червня 2017 року Київський окружний адміністративний суд виправив описку у тексті виконавчого листа, виданого 06 лютого 2017 року Київським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №810/1405/15, та ухвалив вважати вірним зазначення у тексті виконавчого листа строк пред'явлення його до виконання до 30 вересня 2015 року замість до 30 червня 2018 року.

Також, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року, поновлено строк пред'явлення виконавчого листа, що виданий Київським окружним адміністративним судом 06 лютого 2017 року в адміністративній справі №810/1405/15, до виконання й вказано обчислювати цей строк з дати набрання даною ухвалою законної сили.

Приймаючи такі рішення, суди прийшли до висновку, що оскільки, незважаючи на своєчасне звернення позивача з відповідною заявою, виконавчий лист на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року з вини суду був йому виданий вже після закінчення строку пред'явлення його до виконання, то останній пропущений з поважних причин й підлягає поновленню.

Не погоджуючись із зазначеними ухвалами судів щодо поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив вказані ухвали судів скасувати й відмовити позивачеві у поновленні строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначав, що 31 березня 2017 року Інспекція передчасно звернулась до суду з заявою про поновлення строку пред'явлення до виконання виданого 06 лютого 2017 року виконавчого листа, оскільки такий строк останньою пропущено ще не було; до того ж, після звернення до суду 09 листопада 2015 року з заявою про видачу виконавчого листа контролюючим органом протягом тривалого часу не вживались будь-які заходи, спрямовані на реальне його отримання, в зв'язку з чим відповідачу доведеться виконати прийняте не на його користь майже три роки назад судове рішення; крім того, з 01 січня 2017 року змінився порядок стягнення податкового боргу, в зв'язку з чим таке стягнення відбувається без залучення органів державної виконавчої служби.

В подальшому, справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

Справу згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду: головуючий суддя Пасічник С.С. (суддя-доповідач), судді: Васильєва І.А., Юрченко В.П.

Позивач правом на подання письмового відзиву на касаційну скаргу не скористався.

Перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами при постановленні оскаржуваних ухвал норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Аналогічні положення закріплені й в частині 2 статті 14 та частині 1 статті 255 КАС України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), за змістом яких постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

За приписами частини 1 статті 258 КАС України за судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно та яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина 1 статті 261 КАС України).

Таким чином, звертаючись до адміністративного суду з заявою про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, стягувач повинен обґрунтувати поважність причин пропуску цього строку, а суд - перевірити, чи є підстави вважати причини пропуску такого строку поважними.

Водночас, процесуальним законодавством не визначено переліку причин, які є поважними (такими, що не залежали від волі стягувача), та за наявності яких суд повинен поновити пропущений строк.

Станом на дату звернення Інспекції з заявою про видачу виконавчого листа діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, пункт 2 частини 1 статті 22 якого передбачав річний строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання; станом же на дату видачі виконавчого листа (06 лютого 2017 року) чинним був Закон №1404, частиною 1 статті 12 якого встановлено можливість пред'явлення до примусового виконання виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, лише протягом трьох місяців.

Як вже вказувалось в цій постанові, отримавши виданий 06 лютого 2017 року виконавчий лист, Інспекція без зайвих зволікань звернулась до суду з заявою про поновлення строку пред'явлення його до виконання.

При цьому, приймаючи рішення про поновлення позивачеві такого строку, суди зазначили, що через значне навантаження на працівників Київського окружного адміністративного суду (тобто фактично з вини останнього) виконавчий лист у справі №810/1505/15 за заявою позивача від 03 листопада 2015 року був виданий лише 06 лютого 2017 року, тобто вже після закінчення строку пред'явлення його до виконання.

Враховуючи викладене, касаційний суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що строк пред'явлення виконавчого листа у справі №810/1505/15 до виконання пропущений позивачем з поважних причин, а відтак підлягає поновленню.

Доводи ж касаційної скарги таких висновків судів не спростовують.

Зокрема, твердження відповідача про те, що звернення Інспекції 31 березня 2017 року до суду з заявою про поновлення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого 06 лютого 2017 року, було передчасним, оскільки такий строк останньою пропущено ще не було, є помилковим, оскільки, виходячи зі змісту частини 1 статті 258 КАС України, цей строк обчислюється з моменту набрання законної сили судовим рішенням, на виконання якого видається такий виконавчий лист.

Посилання ж відповідача на те, що з 01 січня 2017 року змінився порядок стягнення податкового боргу, в зв'язку з чим органи державної виконавчої служби не залучаються до вирішення цього питання, є безпідставними, оскільки предметом дослідження судами за поданою Інспекцією 31 березня 2017 року заявою була не підставність та можливість видачі виконавчого листа у даній справі як такого, а поновлення строку пред'явлення до виконання вже виданого виконавчого листа.

Решта доводів касаційної скарги фактично зводиться до незгоди відповідача з прийнятим у даній справі судовим рішенням, яке набрало законної сили та у відповідності до приписів частини 1 статті 129-1 Конституції України, частини 2 статті 14 та частини 1 статті 255 КАС України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) є обов'язковим для осіб, які беруть участь у справі, та підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на відсутність підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права при ухваленні судових рішень, підстави для їх скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В: 

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду