ПОСТАНОВА
Іменем України

03 липня 2018 року 
Київ

справа №813/4616/15
адміністративне провадження №К/9901/21288/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Гімона М.М.,
суддів: Бучик А.Ю., Стародуба О.П., 

розглянув у порядку письмового провадження заяву Золочівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2017 року у справі № 813/4616/15 (провадження № К/800/35710/16) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, Управління Пенсійного фонду України у Золочівському районі Львівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, Управління Пенсійного фонду України у Золочівському районі Львівської області (правонаступником якого є Золочівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області; надалі - заявник, Управління).
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2015, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року, позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанції, Управління оскаржило їх в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2017 року касаційну скаргу (провадження №К/800/35710/16) повернуто Управлінню.

Заявник подав до Верховного Суду України заяву про перегляд вищезазначеної ухвали суду касаційної інстанції, керуючись пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України; в редакції до 15 грудня 2017 року, що діяла на момент подання заяви Управлінням), у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме - статей 213, 214 КАС України.
На думку Управління, станом на день постановлення ухвали, про перегляд якої звернувся заявник, були відсутні підстави для повернення касаційної скарги. А тому у своїй заяві Управління просило скасувати рішення Вищого адміністративного суду України і передати справу на розгляд до суду касаційної інстанції.

Як на приклад неоднакового правозастосування заявник послався на ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 січня 2017 року провадження К/800/33872/16 (справа № 296/7223/16-а), від 12 січня 2017 року провадження № К/800/36796/16, К/800/36776/16, К/800/36785/16, ухвалу Верховного Суду України від 10 січня 2017 року у справі №804/9202/15, у яких суди по-іншому і, на переконання заявника, правильно застосували одні й ті самі норми процесуального права.

Перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про неоднакового застосування судом касаційної інстанції процесуальних норм з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Управління звернулось до Вищого адміністративного суду із касаційною скаргою на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2015 та на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 грудня 2016 року касаційна скарга заявника була залишено без руху, оскільки до неї не додано документ про сплату судового збору.
На виконання вищенаведеної ухвали Управління надіслало клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на Закон України від 6 грудня 2016 року № 1774-III «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (надалі - Закон № 3674-VI), відповідно до яких Пенсійний фонд України та його територіальні органи звільнені від сплати судового збору. 

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2017 року (про перегляд якої звернулось Управління) скаргу було повернуто Управлінню. В своїй ухвалі суд касаційної інстанції вказав про необґрунтованість клопотання заявника, оскільки вказані заявником зміни набрали чинності з 1 січня 2017 року, а касаційна скарга подана Управлінням 19 грудня 2016 року, отже на момент відсутності у заявника пільг щодо даної сплати.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 січня 2017 року (провадження № К/800/33872/16), яка надана заявником для порівняння, суд касаційної інстанції відкрив провадження за касаційною скаргою Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, що була подана у грудні 2016 року, керуючись змінами, що були внесені Законом України від 6 грудня 2016 року № 1774-III «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції процесуальних норм, суд прийшов до наступного висновку.

Пунктом 2 частини першої статті 237 КАС України передбачено, що заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

Частиною другою статті 5 КАС України передбачалось, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
У справі № 813/4616/15 Управління звернулось до суду із касаційною скаргою 19 грудня 2016 року. На момент подання касаційної скарги статтею 5 Закону № 3674-VI (редакція від 8 жовтня 2016 року) органи Пенсійного фонду України не мали пільг щодо сплати судового збору. 
6 грудня 2016 року було прийнято Закон України № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким, зокрема, частину першу статті 5 Закону № 3674-VI доповнили пунктом 18, яким, зокрема, Пенсійний фонд України та його органи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справ у всіх судових інстанціях.

Отже, Управління отримало пільги щодо сплати судового збору після подання касаційної скарги.

Статтею 213 КАС України були передбачені вимоги до касаційної скарги, статтею 214 встановлено підстави для прийняття такої скарги судом касаційної інстанції. У свою чергу, відповідно до частини третьої статті 214 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 213 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Враховуючи, що на момент подання скарги органи Пенсійного фонду України були зобов'язані сплачувати судовий збір, суд касаційної інстанції правомірно залишив скаргу без руху для здійснення заявником такої сплати. Оскільки недоліки скарги, зазначені судом, усунені Управлінням не були, Вищий адміністративний суду України правомірно повернув касаційну скаргу заявнику, оскільки вона не відповідала вимогам статті 213 КАС України, враховуючи дату звернення з нею до суду.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що постанова Верховного Суду України від 10 січня 2017 року у справі № 804/9202/15 не може бути взята до уваги як приклад неоднакового застосування статей 213, 214 КАС України, оскільки в даному випадку  суд ці норми процесуального права на застосовував, оскільки діяв не як суд касаційної інстанції.

Окрім того, суд не бере до уваги ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2017 року (провадження № К/800/36796/16, К/800/36776/16, К/800/36785/16). Цими рішеннями суд касаційної інстанції відкрив провадження у справах, однак із них не вбачаються дати подання касаційних скарг, що унеможливлює встановлення обставин, які підтверджують подібність правовідносин із справою, яка розглядається.

Частиною першою статті 244 КАС України встановлено, що Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися або норма права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосована правильно.

Враховуючи, що Вищий адміністративний суд Україні, постановляючи ухвалу від 27 січня 2017 року про повернення касаційної скарги заявнику, правильно застосував норми статей 213, 214 КАС України, та відповідно до частини першої статті 244 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви Управління.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви Золочівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                            М.М. Гімон

                                                                                             А.Ю. Бучик

                                                                                                        О.П. Стародуб