Постанова
Іменем України
 
13 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 640/6969/13-ц                                                                                                                                                                                                                                           
 
провадження № 61-8828св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,               
 
учасники справи:
позивач  - ОСОБА_3, 
позивач -  ОСОБА_4,
позивач -  ОСОБА_5, 
позивач -  ОСОБА_6,
відповідач - Харківська міська рада, 
відповідач - Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області, 
відповідач - ОСОБА_7, 
відповідач - ОСОБА_8, 
відповідач - ОСОБА_9, 
відповідач - ОСОБА_10, 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду Харківської області                   від 19 травня 2016 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П.,                        Довгаль А. П., Сащенко І. С.,
встановив:
У квітні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просили виділити на 61/100 належну їм частину                     в квартирі  АДРЕСА_2 житлові кімнати                № 2 площею 29,8 кв. м, № 14 площею 15,8 кв. м, № 16 площею 25,1 кв. м, коридор № 1 площею 8,6 кв. м, шафу № 15 площею 1,0 кв. м, шафу № 17 площею 1 кв. м, підсобне приміщення № 12 площею 5,3 кв. м, шафу № 13 площею 0,5 кв. м, частину коридору № 8 площею 0,5 кв. м, частину кухні              № 10 площею 4,7 кв. м, частину коридору № 7 площею 6,5 кв. м, загальною площею 98,8 кв. м; стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8,                 ОСОБА_9, ОСОБА_10 солідарно на їх користь грошову компенсацію вартості частки у спільному майні за відхилення від ідеальної частки у розмірі 9 055 грн; визнати приміщення, які їм виділяються, ізольованою квартирою; визнати за ними право власності на ізольовану квартиру загальною площею 98,8 кв. м як на цілісний об'єкт нерухомості,                      з присвоєнням окремої поштової адреси: АДРЕСА_3.
Свої вимоги обґрунтовували тим, що їм та відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_4
Вони є членами різних сімей, і сумісне проживання їх в одній квартирі є неможливим, між ними постійно виникають сварки, скандали, які закінчуються викликами правоохоронних органів. 
Раніше вони вже зверталися до суду з вимогами про поділ їхньої квартири в натурі, посилаючись на відносини між сторонами, технічну можливість відокремлення квартир та створення квартир із самостійними виходами.
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2011 року за задоволенні позову по поділ житлового приміщення було відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2012 року проведено поділ належної сторонам квартири відповідно до їх ідеальних часток у квартирі, проте ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого                 2013 року вказане рішення було скасовано з підстав того, що виконком місцевої ради не надав їм (позивачам) дозволу на переобладнання житлових приміщень, та залишено без змін рішення Київського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2011 року.
Посилаючись на те, що дійти згоди про поділ спірної квартири вони не можуть, позивачі просили позов задовольнити. 
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 11 червня 2014 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.
Припинено право спільної часткової власності на нерухоме майно та виділено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 61/100 частини в квартирі № АДРЕСА_2 а саме: житлову кімнату № 2 площею 29,8 кв. м; житлову кімнату № 14 площею 15,8 кв. м; житлову кімнату № 16 площею 25,1 кв. м; коридор № 1 площею 8,6 кв. м; шафу № 15  площею 1 кв. м; шафу № 17 площею 1 кв. м; підсобне приміщення № 12 площею 5, 3 кв. м; шафу № 13 площею 0, 5 кв. м; частину коридору № 8  площею 0, 5 кв. м; частину кухні № 10 площею 4,7 кв. м; частину коридору             № 7  площею 6,5 кв. м, загальною площею 98,8 кв. м.
Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,                   ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості частки у спільному майні за відхилення від ідеальної частки у розмірі 9 055 грн.
Визнано приміщення, які виділяються ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, - ізольованою квартирою.
Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 право власності на ізольовану квартиру загальною площею 98,8 кв. м, як на цілий об'єкт нерухомості, з присвоєнням окремої поштової адреси: АДРЕСА_2
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 29 лютого                        2012 року, якою визначено можливість розподілу спірної квартири та запропоновано конкретні варіанти, а Харківська міська рада, у свою чергу, не заперечувала проти запропонованого експертом перепланування.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково.
Припинено право спільної часткової власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 та виділено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 61/100 частину у квартирі АДРЕСА_2, а саме: житлову кімнату «2» площею 29,8 кв. м; житлову кімнату «14» площею 17,1 кв. м; житлову кімнату «16» площею 22,7 кв. м; коридор «1», площею 7,7 кв. м; коридор «7» площею 5,6 кв. м; шафу «76», площею 0,5 кв. м; шафу «17», площею 0,3 кв. м; кухню «12» площею 9,2 кв. м, ванну «13» площею 3,4 кв. м; вбиральню «7а», площею 1,0 кв. м; вбиральню площею 1,5 кв. м; загальною площею                           98,8 кв. м, що менше вартості ідеальної частки на 27 284 грн.
Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 провести такі переобладнання в квартирі                   АДРЕСА_2: відновити перегородки між приміщеннями «7» та «3», «9» та «7», «9» і «8».                                Для приведення кухні № 10 у відповідність з вимогами пункту 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки» перенести перегородку між приміщеннями «9» і «10» в сторону коридору «9» на 0,1 м, переобладнавши таким чином у приміщення - кухню площею 8, 0 кв. м та коридор площею 8, 3 кв. м.
Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,                 ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості частки у спільному майні за відхилення від ідеальної частки у розмірі 27 284 грн у рівних частках по 6 821 грн із кожного.
Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,                   ОСОБА_10, на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вартість за проведення судової будівельно-технічної експертизи у сумі 1 076,25 грн по 269 грн із кожного. 
У решті позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4,                    ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що у цьому випадку є можливість виділу частки в натурі, оскільки вказана квартира знаходиться на першому поверсі, відтак наявна технічна можливість виділення кожній із сторін відокремленої частини квартири із самостійним виходом, яка відповідає розміру їх часток у приватній власності, та є технічна можливість переобладнання спірної квартири на дві ізольованої квартири - двокімнатну та трикімнатну квартири без втручання в несучі конструкції будинку та/або інженерні системи загального користування. Вказане підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року.
Відмовляючи у задоволенні вимог про присвоєння виділеній квартирі окремої поштової адреси та визнання права власності на ізольовану квартиру, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суди не можуть заміняти органи місцевого самоврядування у зазначених правовідносинах та вирішувати питання про присвоєння адреси спірній квартирі.
Крім того, апеляційній суд зазначив, що стаття 152 ЖК України, в редакції  Закону України від 12 лютого 2015 року, не вимагає дозволу виконкому на переобладнання квартири, враховуючи можливість її поділу з мінімальним відхиленням від ідеальних часток.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                       і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи рішення апеляційного суду, касаційний суд зазначив, що апеляційному суду слід перевірити, чи передбачає вказане переобладнання квартири втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, оскільки саме від цього залежить отримання або неотримання  документів, що  дають право на їх виконання.      
При новому апеляційному розгляді рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2017 року рішення Київського районного суду міста Харкова від 11 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково.
Припинено право спільної часткової власності на нерухоме майно -  квартиру АДРЕСА_2
Виділено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на 61/100 частину в квартирі АДРЕСА_2 житлову кімнату «2» площею              29,8 кв. м, житлову кімнату «14» площею 17,1 кв. м, житлову кімнату «16» площею 22,7 кв. м, коридор «1» площею 7,7 кв. м, коридор «7» площею               5, 6 кв. м, шафу «7б» площею 0,5 кв. м, шафу «17» площею 0,3 кв. м, кухню «12» площею 9,2 кв. м, ванну «13» площею 3,4 кв. м, вбиральню «7а» площею 1,0 кв. м, вбиральню площею 1,5 кв. м, загальною площею 98,8 кв. м, що менше вартості ідеальної частки на 27 284 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,                 ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4,               ОСОБА_5, ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості частки у спільному майні за відхилення від ідеальної частки                        у розмірі 27 284  грн у рівних частках по 6 821 грн  із кожного.
Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,                   ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4,                ОСОБА_5, ОСОБА_6 вартість за проведення судової будівельно-технічної експертизи у сумі 1 076,25 грн по 269 грн із кожного.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішуючи спір про поділ спірного майна згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року, яка надала варіант виділу 62/100 частин квартири АДРЕСА_2 суд апеляційної інстанції виходив із того, що такий варіант найбільш відповідає інтересам кожного співвласника. 
У червні 2016 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 подали касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема статті 364 ЦК України, статей 100, 152 ЖК Української РСР, та порушення норм процесуального права,  просять скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, як і при попередньому розгляді не змінив підходу до розгляду справи і визначальним для виділу вважав не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників, не врахував їх доводів про те, що позивачі намагаються створити для себе кращі житлові умови за рахунок погіршення житлових умов інших співвласників. 
У листопаді 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 подали заперечення, в яких просять залишити касаційну скаргу без задоволення та залишити без змін оскаржуване судове рішення як таке, що ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Зазначали, що апеляційний суд всебічно, повно, об'єктивно дослідив обставини справи та ухвалив законне й справедливе рішення.
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 359/3780/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця стаття передбачає те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».
У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.
Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Судом установлено, що квартира АДРЕСА_2 та належить на праві спільної часткової власності                  ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - 62/100 частини на підставі свідоцтва про право власності від 14 жовтня 1997 року,  ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - 15/200 частини на підставі договору міни від 26 червня 2007 року, ОСОБА_10 - 23/200 частини на підставі договору дарування від 26 червня 2007 року, ОСОБА_9 -                             23/200 частини на підставі договору міни від 26 червня 2007 року.
Дійти згоди про її поділ сторони не можуть.
Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року, проведеної у ході розгляду цієї справи, встановлено, що виділ належної позивачам 62/100 частин спірної квартири з урахуванням фактично займаних ними приміщень є можливим із виплатою грошової компенсації за відхилення від розміру часток кожного власника.
Виходячи з планування і розмірів приміщень, експерт запропонував єдиний варіант виділу 62/100 частин квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з урахуванням фактично займаних ними житлової кімнати № 2, житлової кімнати № 14, житлової кімнати № 16, коридору № 1, шафи № 15, шафи № 17, підсобного приміщення № 12, шафи № 13, частини коридору № 8, частини кухні № 10, частини коридору № 7, загальною площею 98,8 кв. м.
Під час розгляду справи в апеляційному суді експерт пояснила, що зазначені у висновку експертизи переобладнання не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. У зв'язку з цим нею в експертизі не зазначений порядок отримання певних дозволів.
Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня                    1992 року № 572 (із змінами і доповненнями) власникам, наймачам приміщень житлових будинків і гуртожитків надано право, зокрема, на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 ЖК Української РСР.
Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень  повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».
Згідно з цими Правилами до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.
Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.
Водночас, при поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. 
Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.
Виконання санітарно-гігієнічних вимог включає у себе вимоги до інсоляції, природного освітлювання, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень жилих будинків, захисту їх від шуму, вібрації, електромагнітного і радіоактивного випромінювання.
Природне освітлювання повинні мати як жилі кімнати та кухні, так і неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові площадки               і загальні коридори.
Висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов'язаних із цим переобладнанням і переплануванням, у матеріалах справи відсутні.
Не враховані ці обставини й експертом при проведенні судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року. 
Між тим, заперечуючи проти позову, відповідачі посилались на те, що внаслідок відсутності погоджень з відповідними службами у частині квартири, що пропонується їм виділити, до цього часу відсутнє газо- та електропостачання, а збільшенням площі кухні за рахунок холодного приміщення 11 площею 3,1 кв. м і перенесенням дверей та віконного отвору на рівень наружної стіни будинку порушено тепловий режим приміщення кухні площею 8,1 кв. м.
Апеляційний суд всупереч вимогам статті 303 ЦПК України обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, залишив поза увагою.
Крім того, заперечуючи проти позову, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 посилались на те, що висновки експертизи, які зводяться до можливості використання окремого виходу з приміщень і виділяються за рахунок запасного виходу, не відповідають вимогам Державним будівельним нормам України.
Зокрема, єдиний вхід до виділеної їм частини квартири за висновком експерта здійснюється через приміщення цоколя у внутрішній двір сходами запасного входу.
Разом із тим, вихід із цокольного поверху повинен відділятися від виходу з житлової частини сходової клітки суцільною протипожежною перегородкою першого типу на висоту одного поверху, що в цьому випадку не дотримано,  вихід на вулицю з виділеної частини квартири розташований в цокольному поверсі, що є порушенням пожежних та санітарно-гігієнічних норм.
Відповідно до пункту 4. 20 ДБН В.1.-2002 у будинках заввишки три поверхи і більше виходи назовні з підвальних, цокольних поверхів і технічного підпілля не повинні сполучатися зі сходовими клітками житлової частини будинку,  а  мають  улаштовуватися  безпосередньо  назовні. Виходи  назовні  з  таких  поверхів  і технічного  підпілля  слід  улаштовувати  згідно  з  ДБН В.1.1-7 (норми, що встановлюють пожежно-технічну класифікацію сходів та сходових кліток,  будинків і споруд,  приміщень, а також загальні вимоги щодо забезпечення безпеки людей у разі  виникнення пожежі).
У пункті 5.33 ДБН В.1.1-7 визначено, що ширина у просвіті сходового маршу повинна бути не меншою за розрахункову та не меншою за ширину евакуаційного виходу (дверей) на сходову клітку з поверху, на якому перебуває найбільша кількість людей.  При цьому ширина сходового маршу не повинна бути меншою за  1,0  м.
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи                              від 22 квітня 2015 року, покладеної в основу рішення апеляційного суду, для здійснення варіанта поділу квартири експертом запропоновано провести вихід із частини квартири з приміщення «9» через дверний проріз з полотном розміром 0,9x2,0 м на сходову клітку з виходом у двір через подвійні двері.Сходову клітку до квартири та вхід до підвалу розмежовано цегляною перегородкою та дверними блоками.
Провівши поділ належної сторонам квартири відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року, апеляційний суд зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що запропонований експертом у висновку вихід із частини квартири з приміщення «9» (вихід з частини квартири, що пропонується виділити відповідачам) відповідає вимогам ДБН В.1.1-7-2002 «Пожежна безпека».
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, немає підстав для направлення справи на новий розгляд, визначені статтею 411 ЦПК України, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, враховуючи положення пункту 3 частини третьої статті                  409 ЦПК України, частини першої статті 412 ЦПК України, дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги та ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4,                  ОСОБА_5, ОСОБА_6
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).
Таким чином, ураховуючи задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду апеляційної інстанції та відмову у задоволенні позову,                            з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9, ОСОБА_10 підлягає стягненню судовий збір за подачу касаційної скарги у розмірі 4 384, 80 грн.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_9, ОСОБА_10 задовольнити.
Рішення Київського районного суду міста Харкова від 11 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2016 рокускасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Харківської міської ради, Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про припинення права власності на нерухоме майно, виділ нерухомого майна, стягнення компенсації, визнання приміщення ізольованою квартирою, визнання права власності на ізольовану квартиру відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 судовий збір за подачу касаційної скарги у розмірі по 548,10 грн із кожного.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 судовий збір за подачу касаційної скарги у розмірі по 548,10 грн із кожного.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко   В. І. Журавель
| В. М. Коротун
| В. І. Крат