ПОСТАНОВА
Іменем України

26 червня 2018 року 
Київ
справа №817/647/16
провадження №К/9901/8855/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стрелець Т.Г.,
суддів: Білоуса О.В.,  Желтобрюх І.Л., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 817/647/16
за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Рівненської області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості по заробітній платі, провадження по якій відкрито  
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду (прийняту у складі судді - Гломба Ю.О.) від 10 серпня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Моніча Б.С., суддів:  Жизневської А.В., Котік Т.С.) від 24 жовтня 2016 року,   
у с т а н о в и в :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Рівненської області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати заробітної плати за період з 02.07.2015 по 08.12.2015 включно відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру" та стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 114392,14 грн. за період з 02.07.2015 по 08.12.2015 включно відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру".
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач при звільненні позивача не виплатив останньому заробітну плату у повному обсязі згідно ст.81 Закону України "Про прокуратуру". 
3. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що прокуратура Рівненської області при нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу діяла відповідно до вимог Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" та постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 року №505 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року №763). 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
5. 18 листопада 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1.    
6. У касаційній скарзі скаржник просить постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.  
7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року.     
8. 24 січня 2018 року вказана касаційна скарга ОСОБА_1 надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.
9. Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду не надходили.   
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (позивача у справі)
10. Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. Скаржник зазначає, що відсутність механізму реалізації права працівників прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому   Законом України "Про прокуратуру", у зв'язку з невнесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505, не є підставою для зменшення їх посадових окладів.
IІI. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. 04.09.2000 ОСОБА_1 призначений на посаду помічника прокурора Радивилівського району (наказ від 01.09.2000).
07.11.2007 призначений на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури Рівненської області (наказ від 23.10.2007 №786).
24.12.2009 призначений на посаду помічника Дубенського міжрайонного прокурора Рівненської області (наказ від 24.12.2009).
12.08.2011 призначений на посаду старшого помічника Дубенського міжрайонного прокурора Рівненської області (наказ від 03.08.2011 №717).
01.06.2012 призначений на посаду старшого прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області (наказ від 01.06.2012 №411).
20.07.2015 призначений на посаду прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області (наказ від 20.07.2015 №816).
14.12.2015 звільнений з займаної посади та органів прокуратури України у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури (п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру", п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України) (наказ від 14.12.2015 №1521).
Вказані обставини встановлені судами попередніх інстанцій згідно записів у трудовій книжці позивача (а.с.11-13, 44) та не заперечувались у ході судового розгляду.
12. Відповідно до розрахункових листів, наявних в матеріалах справи (а.с.30), ОСОБА_1 нараховано заробітну плату:
- за липень 2015 року в сумі 13351,68 грн., з яких: оклад - 662,35 грн., за вислугу років - 180,53 грн., доплата за ОВЗ - 631,86 грн., відпустка - 3712,16 грн., премія щомісячна - 1227,62 грн., за класний чин - 59,78 грн., матеріальна допомога СПП - 3334,13 грн., матеріальна допомога на оздоровлення - 3334,13 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 209,12 грн.;
- за серпень 2015 року в сумі 5633,60 грн., з яких: оклад - 1379,00 грн., за вислугу років - 376,00 грн., доплата за ОВЗ - 1316,00 грн., за доступ до держтаємниці - 137,90 грн., премія щомісячна - 2000,34 грн., за класний чин - 125,00 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 299,36 грн.;
- за вересень 2015 року в сумі 5633,60 грн., з яких: оклад - 1379,00 грн., за вислугу років - 376,00 грн., доплата за ОВЗ - 1316,00 грн., за доступ до держтаємниці - 137,90 грн., премія щомісячна - 2000,34 грн., за класний чин - 125,00 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 299,36 грн.;
- за жовтень 2015 року в сумі 6680,33 грн., з яких: оклад - 1022,14 грн., за вислугу років - 277,86 грн., доплата за ОВЗ - 972,50 грн., відпустка - 1364,52 грн., за доступ до держтаємниці - 102,21 грн., премія щомісячна - 2637,98 грн., за класний чин - 89,29 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 213,83 грн.;
- за листопад 2015 року в сумі 17288,43 грн., з яких: оклад - 1444,00 грн., за вислугу років - 392,25 грн., доплата за ОВЗ - 1372,88 грн., разова премія - 6668,26 грн., премія щомісячна - 6001,43 грн., за класний чин - 125,00 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 1284,61 грн.;
- за грудень 2015 року в сумі 30021,88 грн., з яких: оклад - 784,35 грн., за вислугу років - 209,68 грн., доплата за ОВЗ - 733,87 грн., щомісячна премія - 2762,49 грн., компенсація відп. по календ. днях - 16980,08 грн., за класний чин - 54,35 грн., вихідна допомога - 8032,92 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 464,14 грн. 
13. Вважаючи, що заробітна плата за вищевказаний період повинна була нараховуватись відповідно до посадових окладів, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру", позивач звернувся до суду.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі  статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
15. Вирішуючи  питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.   
16. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
17. 14 жовтня 2014 року прийнято Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), який набрав чинності 15 липня 2015 року.
18. Відповідно до частини третьої статті 81 Закону України "Про прокуратуру" посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
19. Отже, з липня 2015 року відбулися зміни в оплаті праці працівників прокуратури.
20. Разом з тим, відповідно до положень статей 8 та 13 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
21. Частиною 9 статті 81 Закону № 1697-VII передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. 
22. Згідно зі статтями 89 та 90 Закону №1697-VII фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період. 
23. Частинами 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. 
24. Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року №80-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.
25. Тобто, Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", як спеціальним законом, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, які фінансуються з державного бюджету, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.
26. Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 року №505 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року №763) надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов'язані з реалізацією цієї  постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури (пункти 2, 6).
27. Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.
28. Водночас, Кабінетом Міністрів України цього зроблено не було, тоді як реалізація положень Закону України "Про прокуратуру" є неможливою без внесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України №505 та Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" щодо заробітної плати працівників органів прокуратури.
29. При цьому, Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.
30. Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі. 
31. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
32. Аргументи позивача про те, що суд апеляційної інстанції не розглянув його заяву про зменшення розміру позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції протокольною ухвалою від 24.10.2016 відмовив у задоволенні вказаної заяви.
33. Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
34. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
35. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
36. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.  Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.  
2.  Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року у справі №817/647/16 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                           О. В. Білоус
                                                                                          І. Л. Желтобрюх