ПОСТАНОВА
Іменем України

21 червня 2018 року 
Київ
справа №807/994/16
адміністративне провадження №К/9901/48592/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Стрелець Т. Г.,
суддів - Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №807/994/16
за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Господарського суду Закарпатської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.12.2017(головуючий суддя - Гаврилко С.Є., судді: Рейті С.І. та Шешеня О.М. ) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 (головуючий суддя - Матковська З.М., судді: Бруновська Н.В., Затолочний В.С.) 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Державної судової адміністрації України та господарського суду Закарпатської області, в якому просить:
1.1. визнати протиправними дії господарського суду Закарпатської області щодо відмови в нарахуванні та виплаті вихідної допомоги позивачу у зв'язку з її відставкою;
1.2.зобов'язати Державну судову адміністрацію України та господарський суд Закарпатської області нарахувати та виплатити вихідну допомогу у зв'язку з відставкою позивача у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою;
1.3.Відшкодувати судові витрати.
2.Позовна заява мотивована тим, що відповідачами безпідставно відмовлено позивачу у виплаті вихідної допомоги у відповідності до положень ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453 від 07 липня 2010 року, які діяли на момент перебування ОСОБА_1 на посаді судді, чим порушено принцип правової визначеності та суттєво звужено основні гарантії незалежності суддів.
3.Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
4.Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що, оскільки на момент звернення позивача із заявою про відставку та на момент виходу у відставку стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що передбачала виплату вихідної допомоги суддям, була виключена, то у відповідачів не було підстав для виплати такої допомоги..
5.Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.
6.Верховний Суд ухвалою від 27 квітня 2018 року відкрив провадження за вищезазначеною касаційною скаргою.
7.Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:
8.1. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді. 
8.2.Очікувана вихідна допомога, що була гарантована державою у ст.136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до практики Європейського суду з прав людини, є правомірними (законними) очікуваннями в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. 
9.Аргументи, викладені у відзиві на касаційну скаргу.
9.1. На час прийняття Верховною Радою України постанови від 12 листопада 2015 року № №788-VIII "Про звільнення суддів", якою позивача було звільнено з посади судді господарського суду Закарпатської області, був чинним (до 30 вересня 2016 року) Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2753-VI, у якому відсутня норма, яка б передбачала виплату вихідної допомоги.
9.2. Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та кошторисом господарського суду Закарпатської області на 2015 рік видатки на виплату вихідної допомоги суддям, які йдуть у відставку не передбачені. Зважаючи на викладені обставини, відповідач зазначив, що у нього були відсутні правові підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні позивача з посади судді господарського суду Закарпатської області.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10. Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 № 788-VIII "Про звільнення суддів" (пункт 4) звільнено ОСОБА_1 з посади судді господарського суду Закарпатської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.
11. Наказом голови господарського суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року № 02.6-07/71-к, відраховано зі штату ОСОБА_1 з посади судді господарського суду Закарпатської області днем 17 листопада 2015 року.
12.Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17 листопада 2015 року стаж роботи станом на 17 листопада 2015 року ОСОБА_1 становить 26 років 08 місяців 16 днів.
13.Позивач 22 липня 2016 року звернувся до голови господарського суду Закарпатської області із заявою про нарахування та виплату їй вихідної допомоги у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді. Зокрема, позивач зазначив, що під час її звільнення з роботи господарським судом Закарпатської області були порушені її права матеріального характеру, зокрема, не нараховано та не виплачено вихідну допомогу, що була передбачена статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 від 07 липня 2010 року.
14.Листом за № 01-26/4562/16 від 01 серпня 2016 року голова господарського суду Закарпатської області повідомив позивача, що на час звільнення позивача й на час надання відповіді виплата вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою не передбачена
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
15.Конституція України.
15.1.Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
1.1.Пункт 9 частини 4 статті 126. Суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
1.2. Стаття 58. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
2.Кодекс адміністративного судочинства України. 
2.1.Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
3.Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону №2453-VI від 07.07.2010 року (чинній на момент перебування позивача на посаді судді).
3.1.Стаття 136. Судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
4.Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
4.1.Стаття 109. Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. 
4.2.Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. 
4.3.У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.
4.4.Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.
4.5.Стаття 100. Суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.
4.6.Стаття 111. порядок розгляду питання та прийняття ВРУ рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної Ради України.
4.7.Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.
5.Закон України №1166-VII від 27.03.2014 "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні".
5.1.          Пунктом 28 розділу II виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
6.Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).
6.1.В Основному Законі України незалежність як складова конституційного статусу особи та її професійної діяльності визначена лише стосовно суддів і забезпечується, насамперед, особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади (пункт 27 частини першої статті 85, частини четверта, п'ята статті 126, частини третя, четверта статті 127, стаття 128, пункт 1 частини першої статті 131); забороною впливу на них у будь-який спосіб (частина друга статті 126); захистом професійних інтересів суддів (частина шоста статті 127); підкоренням суддів при здійсненні правосуддя лише закону (частина перша статті 129); особливим порядком притягнення їх до дисциплінарної відповідальності (пункт 3 частини першої статті 131); державним фінансуванням та належними умовами для функціонування судів і діяльності суддів шляхом визначення у Державному бюджеті України окремо видатків на утримання судів (частина перша статті 130); притягненням до юридичної відповідальності винних осіб за неповагу до суду і судді (частина п'ята статті 129); організацією державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей (частина сьома статті 126); здійсненням суддівського самоврядування (частина друга статті 130); забороною для професійних суддів належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої (частина друга статті 127).
Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону № 2453, законами України. Одержання суддею у відставці щомісячного довічного грошового утримання не може залежати від виконання ним іншої, зокрема оплачуваної, роботи. Законодавець може передбачати випадки припинення призначення та виплати (або часткової виплати) щомісячного довічного грошового утримання суддів, але тільки з підстав, що прямо впливають на статус суддів (набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді або припинення відставки у зв'язку з повторним обранням на посаду судді тощо).
V.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16.Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
17.Положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані  з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади.
18.Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
19. Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому - у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). 
20. У постанові Верховного Суду України №21-635а15 від 16.11.2015 року суд дійшов висновку, що статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
21.Разом з тим, в контексті встановлених обставин у справі та їх значення для вирішення спірних правовідносин колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на правову позицію Конституційного Суду України, викладену в рішенні від 19.11.2013 року №10-рп/2013, відповідно до якої вихідна допомога є разовою формою матеріальної допомоги при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. 
22.Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме - виключено статтю 136 даного Закону, що закріплювала право судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
23.У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. 
Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України.
24.Аналізуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини у справі, колегія суддів дійшла висновку, що повноваження позивача на посаді судді припинились 12 листопада 2015 року у зв'язку із прийняттям Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» № 788-VIII. 
25.Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.
26.Враховуючи, що на момент винесення постанови Верховної Ради України № 788-VIII про звільнення позивача із посади судді норми статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які гарантували виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку, були виключені, суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків про відсутність підстав для виплати позивачу такої допомоги.
27.Доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.
28.Зважаючи на викладене, висновки судів є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх зміни чи скасування - відсутні.
29.З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
30.Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
п о с т а н о в и в :
1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року - залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                                 О.В.Білоус
                                                                                І.Л.Желтобрюх