Постанова
Іменем України
 
30 травня 2018 року
 
м. Київ
 
справа № № 487/9458/15-ц
 
провадження № 61-13650св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - ОСОБА_4, 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2016 року у складі судді Андрощука В. В. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 01 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Шаманської Н. О., Данилової О. О., Лівінського І. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.
 
Позов мотивований тим, що її баба ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя склала заповіт на ім'я ОСОБА_4, за яким заповідала їй квартиру АДРЕСА_1 Заповіт складено у присутності двох свідків, але всупереч вимог частини другої статті 1247 ЦК України не підписано особисто ОСОБА_5, начебто з причин хвороби останньої.
 
Позивач зазначала, що спадкодавець не мала захворювань, які могли б завадити їй прочитати та підписати заповіт.
 
З урахуванням наведеного просила суд визнати складений ОСОБА_5 заповіт від 26 серпня 2014 року недійсним.
 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що під час складення заповіту було дотримано всіх вимог, передбачених статтями 1248, 1253 ЦК України.
 
ОСОБА_5 у зв'язку із хворобою не могла підписати заповіт власноручно, на її особисте прохання та в її присутності текст заповіту підписала ОСОБА_6 
 
У вересні 2016 року до суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 не мала фізичних вад і тяжких захворювань, які не давали б змоги їй власноручно підписати заповіт.
 
Апеляційний суд не розглянув її клопотання про допит свідка, який міг підтвердити факт, що ОСОБА_5 читала і писала самостійно.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2017 року справу № 487/9458/15-ц призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 487/9458/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Суд установив, що ОСОБА_5 є бабою позивача ОСОБА_3
 
06 червня 2014 року ОСОБА_5 склала заповіт на користь ОСОБА_3, відповідно до якого заповідала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з хворобою рук заповідача, на її особисте прохання та за її дорученням заповіт в її присутності та нотаріуса підписала ОСОБА_7
 
26 серпня 2014 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_4 належну їй на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_1. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.
 
Після її смерті із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3, посилаючись на заповіт від 06 червня 2014 року.
 
Також з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 26 серпня 2014 року після смерті ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_4
 
Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
 
Згідно із статтею 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.
 
Відповідно до статті 57 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судових рішень) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Виходячи із змісту оспорюваного заповіту, у зв'язку з тим що ОСОБА_5 не могла сама прочитати і підписати текст заповіту, його складено з її слів та посвідчено в присутності свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, дієздатність яких перевірено та які поставили свої підписи у ньому.
 
У зв'язку з тим що ОСОБА_5 є хворою і не може підписати заповіт власноручно, на її особисте прохання та в її присутності текст заповіту підписала ОСОБА_6, особу якої встановлено та перевірено її дієздатність. 
 
Враховуючи встановлені обставини, суди дійшли обґрунтованого висновку, що посвідчення заповіту при свідках та його підписання іншою особою на прохання заповідача та в її присутності відповідає положенням статей 1248, 1253 ЦК України.
 
Складений ОСОБА_5 заповіт на користь позивача ОСОБА_3 також підписано за її дорученням іншою особою у зв'язку з хворобою рук заповідача.
 
Доводи касаційної скарги, що апеляційний суд не розглянув клопотання про допит свідка, який міг би підтвердити факт, що спадкодавець читала та писала самостійно, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи зазначеного клопотання не містять.
 
Крім того, згідно з журналом судового засідання Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2016 року судом першої інстанції було задоволено клопотання позивача про допит свідків, однак в судовому засіданні 22 червня 2016 року представник позивача вважав за можливе зняти клопотання про допит усіх свідків і перейти до дослідження письмових доказів. 
 
Інші аргументи касаційної скарги аналогічні аргументам, викладеним ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 01 вересня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.
 
Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 01 вересня 2016 року  залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська 
 
Судді:                                                                                               Н. О. Антоненко
 
В. І.Журавель
 
                                                                                                           В.І. Крат
 
В. П.Курило