ПОСТАНОВА
Іменем України

20 червня 2018 року 
Київ
справа №807/694/17
адміністративне провадження №К/9901/47642/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М., 
                                                                 Шарапи В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_3
на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року (головуючий суддя -Гаврилко С.Є.)
та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року (головуючий суддя - Большакова О.О., судді - Пліш М.А., Макарик В.Я.) 
у справі №807/694/17
за позовом ОСОБА_3
до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.
Короткий зміст позовних вимог.
1.          30 травня 2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач, скаржник) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративними позовами до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України, які ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року об'єднано в одне провадження, в якому просив:
1.1.          - визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області щодо нездійснення йому виплати суддівської винагороди за січень, лютий, березень, квітень 2017 року, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» - 3200 грн.;
1.2.          - стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області на його користь недоплачену суддівську винагороду за січень 2017 року в сумі 22400 грн., за лютий 2017 року в сумі 14693,30 грн., за березень 2017 року в сумі 27392,44 грн., за квітень 2017 року в сумі 22400,01 грн. 
2.          В обґрунтування позовних вимог скаржник зазначив, що відповідачем неправомірно здійснено нарахування йому суддівської винагороди як судді Свалявського районного суду Закарпатської області за вказаний період з урахуванням посадового окладу в розмірі 16000,00 грн., із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не мінімальної заробітної плати, як це передбачено приписами ч.3 ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Крім цього скаржник зазначає, що, відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 02.06.2016р.№ 1402-VII, суддівська винагорода не може визначитись іншими нормативно-правовими актами.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
3.          Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, відмовлено в повному обсязі. 
4.          Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час нарахування та виплати позивачу заробітної плати Відповідач діяв у відповідності до приписів наведених вище нормативно-правових актів, а тому право Позивача на передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" за січень - квітень 2017 року не порушене. Також, Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32 000 грн. не передбачені, а тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції.
5.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. 
5.1.          Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у справі № 807/694/17 залишено без змін.
6.          Підтримуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» №1801-VІІІ від 21 грудня 2016 року видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32000 грн. не передбачені, то відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди ОСОБА_3 поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень).
7.          11 квітня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року.
8.          В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення процесуального права, просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. 
9.          В обґрунтування поданої касаційної скарги ОСОБА_3 вказує на те, що обмеження розміру суддівської винагороди шляхом витлумачення терміну «мінімальної заробітної плати» здійснене без дотримання справедливого балансу між використовуваними інструментами й тією метою, на котру спрямований вказаний захід, що позбавляє особу власності. 
10.          07 травня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив відповідача на подану касаційну скаргу, в якому зазначено, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди скаржнику у іншому розмірі, який не передбачений Законами України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII , а також від 07.07.2010 № 2453-VI та штатному розписі Свалявського районного суду Закарпатської області, позаяк відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
11.          Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2018 року за даною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.
12.          Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2018 року касаційну скаргу призначено до касаційного розгляду в попередньому судовому засіданні.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ. 

13.          Указом Президента України № 294/2003 від 04 квітня 2003 року ОСОБА_3 призначено на посаду судді Перечинського районного суду Закарпатської області строком на 5 років.
14.          Наказом голови Перечинського районного суду від 07 травня 2003 року № 16 ОСОБА_3 зараховано суддею у штат Перечинського районного суду з 07 травня 2003 року. 
15.          Указом Президента України № 1080/2005 від 11 липня 2005 року ОСОБА_3 переведено з судді Перечинського районного суду Закарпатської області на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області в межах п'ятирічного строку.
16.          Наказом голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2013 року №136-к Ніколаєва Максима Вікторовича зараховано до штату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.
17.          Наказом голови Свалявського районного суду від 10 серпня 2005 року № 32 ОСОБА_3 зараховано суддею у штат Свалявського районного суду з 10 серпня 2005 року в межах п'ятирічного строку.
18.          Постановою Верховної Ради України № 526-VI від 18 вересня 2008 року ОСОБА_3 призначено безстроково на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області.
19.          Наказом голови Свалявського районного суду Закарпатської області № 114 від 16 жовтня 2008 року ОСОБА_3 зараховано в штат Свалявського районного суду Закарпатської області безстроково.
20.          ОСОБА_3 не проходив кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ.
21.          З матеріалів справи, зокрема - копій розрахункових листів за січень - квітень 2017 року та штатного розпису Свалявського районного суду Закарпатської області вбачається, що суддівська винагорода скаржнику у період з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2017 року розрахована виходячи із посадового окладу у розмірі 16000 грн., тобто із врахуванням п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
22.          Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
23.          Частина 2 статті 130 Конституції України: розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
24.          Частина 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VII (далі - Закон № 1402-VII): суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно - правовими актами.
25.          Пункт 1 частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII: базовий розмір посадового окладу для судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
26.          Пункт 22 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII: право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
27.          Пункт 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII: до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).
28.          Частина 3 статті 133 Закону № 2453-VІ: посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
29.          Стаття 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII (далі - Закон №1801-VIII): установити в 2017 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень.
30.          Стаття 7 Закону №1801-VIII: установити в 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року у розмірі 1600 грн.
31.          Пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII (далі - Закону №1774-VII): мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
32.          Пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
33.          Стаття 3 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР): мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. 
34.          Частина 1 статті 8 Закону №108/95-ВР: держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.
35.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
36.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
37.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
38.          Аналіз вищенаведених норм Конституції України, Закону №1402-VIII, Закону № 2453-VI із застосуванням Закону №1774-VIII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить 16  000 гривень. 
39.          Суд зазначає, що норми Закону №1774-VIII впливаючи на числове вираження розміру суддівської винагороди, безпосередньо не стосуються її визначення, позаяк ними врегульовано виключно порядок застосування мінімальної заробітної плати при обрахунку суддівської винагороди.
40.          Суд вважає, що нормами Закону №1774-VIII лише змінено підходи до визначення розміру мінімальної заробітної плати, зокрема, шляхом запровадження нової методології визначення мінімальної заробітної плати при обрахунку розмірів посадових окладів, як нижньої межі оплати праці, що гарантується державою. Оскільки Законом №1774-VIII не внесено зміни до Закону № 2453-VІ в частині розміру суддівської винагороди, а відтак її число залишилося сталим - 10 мінімальних заробітних плат.
41.          Суд зауважує, що положення Закону № 1774-VІІІ не втручаються у регулювання відносин судоустрою, проте, ними запроваджено саме зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути безпосередньо враховано при визначенні її величини.
42.          З огляду на викладене, Суд вважає, що рішенням судів попередніх інстанцій обґрунтовано відмовлено в задоволенні вимог скаржника. Позаяк під час нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, відповідач діяв у відповідності до приписів вищенаведених правових актів, а тому право скаржника на передбачений Законом № 2453-VI розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст. 8 Закону № 1801-VІІІ не порушене.  
43.          Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
44.          Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
45.          Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_3 безпідставними та правомірно спростованими судами попередніх інстанцій, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
46.          Керуючись статтями 341,  343,  п.1ч.1.ст.349, 350,  355, 356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
47.          Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
48.          Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року залишити без змін.
49.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                           В. М. Бевзенко 
                                                                                          В.М. Шарапа