Постанова
Іменем України
 
20 червня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 234/11821/17
провадження № 61-11615св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Державне підприємство «Кремінське лісомисливське господарство», 
третя особа - ОСОБА_5,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення  Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2017 року у складі судді Чернобай А. О. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 17 січня 2018 року у складі суддів: Гапонова А. В., Санікової О. С., Мальованого Ю. М., 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року  ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Кремінське лісомисливське господарство») про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 22 квітня 2016 року з вини водія ОСОБА_5, який перебував у трудових відносинах з ДП «Кремінське лісомисливське господарство» й  керував автомобілем марки МАЗ 54323 державний номер НОМЕР_5, що належить відповідачеві, сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої він отримав тяжкі тілесні ушкодження, а в подальшому йому встановлено третю групу інвалідності. Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року, який набрав законної сили,  ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу з позбавленням права на керування транспортними засобами на один рік. На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на три роки.
Посилаючись на те, що з вини працівника відповідача йому було заподіяно майнову та моральну шкоду, ОСОБА_4 просив стягнути з ДП «Кремінське лісомисливське господарство» на свою користь 12 583,86 грн, які були витрачені ним на лікування, 10 000,00 грн витрат на правову допомогу адвоката у кримінальному процесі та 100 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях з приводу фізичного болю, який він відчував та продовжує відчувати унаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень. 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня               2017 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з  ДП «Кремінське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_4 12 583,76 грн  на відшкодування майнової шкоди та 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, як особа, яка відповідно до вимог статті 1172 ЦК України несе відповідальність за завдання шкоди працівником під час виконання трудових обов'язків, має відшкодувати позивачеві понесені ним та підтверджені належними доказами матеріальні витрати на лікування та моральну шкоду, розмір якої підлягає зменшенню з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості. Витрати на правову допомогу були понесені позивачем при розгляді кримінальної справи, питання про відшкодування судових витрат не може вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.
Постановою Апеляційного суду Донецької області від  17 січня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ДП «Кремінське лісомисливське господарство» залишено без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2017 року залишено без змін. 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд погодився з його висновками, зазначивши про відповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права. 
27 лютого 2018 року ОСОБА_4 подав  до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення вартості послуг адвоката та в частині часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, й ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити в повному обсязі, у іншій частині рішення судів залишити без змін.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно відмовили у стягненні 10 000,00 грн витрачених на послуги адвоката за ведення кримінальної справи. 
Частково задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суди не врахували, що позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя, тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, відчував сильний фізичний біль та стрес внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, й визначений судами розмір морального відшкодування у 20 000,00 грн не може повністю компенсувати моральні страждання.
Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надходило.
Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2018 справу призначено до судового розгляду.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справив касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Судами встановлено, що 22 квітня 2016 року приблизно о 14.00 годині ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом - вантажним автомобілем МАЗ 54323, автомобільний номерний знак НОМЕР_6 з напівпричепом (бортовим) ОДАЗ 9370, автомобільний номерний знак НОМЕР_7, рухаючись по вулиці О. Тихого (колишня назва - вулиця Орджонікідзе) у м. Краматорську Донецької області в напрямку від міста Дружківка Донецької області до міста Слов'янська Донецької області, порушив пункти 10.1,  13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України та здійснив зіткнення з транспортним засобом, яке рухалось в попутному напрямку, - мотоциклом ММВЗ Минск 311211, автомобільний номерний знак НОМЕР_8, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого останньому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя. 
На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 працював водієм у ДП «Кремінське лісомисливське господарство».
Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року, який набрав законної сили,  ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу з позбавленням права на керування транспортними засобами на один рік. На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на три роки.
Зі змісту вироку вбачається, що згідно з висновком експерта від 19 липня 2016 року № 225 та медичної документації, ОСОБА_4 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно такі тілесні ушкодження: тупа поєднана травма тіла; відкрита черепно-мозкова травма - перелом кісток склепіння та основи черепу з отолікворією зліва, епідуральною гематомою у лівій скроневій області, забиття головного мозку; осколковий перелом лівої ключиці зі зміщенням; численні підшкірні гематоми голови, поперекової області, верхньої та нижньої кінцівок зліва; закритий компресійний перелом тіла 5-го грудного хребця, чисельні переломи кісток тазу в області вертлюжних западин, лонної і сідничної кісток зліва та крижі справа, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя у момент отримання.
Відповідно до виписок із історій хвороби № 3281 та № 4100 ОСОБА_4  після дорожньо-транспортної пригоди перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні міської лікарні № 3 з 22 квітня 2016 року до             24 червня 2016 та з 22 травня 2017 року до 07 червня 2017 року відповідно.
30 листопада 2016 року позивачеві встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 грудня 2017 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0866358 від 30 листопада 2016 року.
Цивільно-правова відповідальність ДП «Кремінське ЛМГ» була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно полісу обов'язкового страхування АЕ/9028750 від 08 квітня 2016 року.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК Україниюридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. 
Відповідальність юридичної або фізичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.
Статтею  23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За змістом статей 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася               22 квітня 2016 року, з вини ОСОБА_5 працівника  (водія) ДП «Кремінське лісомисливське господарство» позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя. 
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив фактичні обставини, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав, викладених у судовому рішенні. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з урахуванням тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих позивачем, тривалості розладу його здоров'я, яке призвело до інвалідності, виходив з засад розумності, виваженості та справедливості та дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування позивачеві  моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.    
При цьому судом першої інстанції було враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України  від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15, відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 
Разом з цим, відмовляючи у стягненні правової допомоги адвоката у кримінальному процесу в розмірі 10 000,00 грн, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили  з  того, що позивачем такі витрати були понесені під час розгляду справи за обвинуваченням  ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством. 
У відповідності до статті 126 КПК Українисуд вирішує питання щодо процесуальних витрат (до складу яких входять і витрати на правову допомогу) у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.
Розподіл судових витрат у цивільній справі мав проводити суд, який ухвалював судове рішення у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (стаття 88 ЦПК, 2004 року).
Судові витрати не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть підлягати до стягнення як збитки.
Верховний Суд також погоджується з висновками судів першої та апеляційної  інстанцій про відмову у задоволенні позову у цій частині, оскільки судові витрати були понесені позивачем в якості оплати послуг на правову допомогу при розгляді кримінальної справи (10 000,00 грн). Питання про відшкодування судових витрат не може вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу у кримінальному процесі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.
У частині вирішення вимог про відшкодування майнової шкоди рішення  Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2017 року та постанова апеляційного суду Донецької області від 17 січня 2018 року не оскаржуються, а тому не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення  Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 17 січня 2018 року  залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | В. О. Кузнєцов
| А. С. Олійник
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик