Постанова
Іменем України
 
13 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 758/8778/16-ц
провадження № 61-22302св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація», ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство «Полтава-Банк»,
треті особи: відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві, Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року у складі судді: Махлай Л. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Торговий дім «Укрспецреалізація», ОСОБА_3, ПАТ «Полтава-Банк», треті особи: відділ ДВС Печерського РУЮ в м. Києві, ГУЮ в м. Києві, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», про визнання недійсними прилюдних торгів та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовлено.
 
ОСОБА_2 07 березня 2017 року подала апеляційну скаргу не це рішення суду.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для подачі заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних причин пропуску цього строку. Ухвала мотивована тим, що апеляційну скаргу подано поза межами строку на апеляційне оскарження і питання про поновлення цього строку не порушено.
 
21 квітня 2017 року ОСОБА_2 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначила, що їй не було відомо про отримання представником ОСОБА_5 копії повного тексту рішення 22 лютого 2017 року, оскільки повноваження представника згідно додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 18 березня 2015 року було припинено 13 лютого 2017 року. Про рішення їй стало відомо 07 березня 2017 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. До клопотання додала договір про надання правової допомоги № 17 від 18 березня 2015 року та додаткову угоду № 1 від 13 лютого 2017 року до договору про надання правової допомоги від 18 лютого 2015 року, про припинення повноважень на представлення її інтересів ОСОБА_5. При цьому наголошувала, що угода 13 лютого 2017 року укладена о 15.00 год.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали).
 
Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 приймали участь у судовому засіданні 13 лютого 2017 року як представники ОСОБА_2, яка була повідомлена про день та час розгляду справи. ОСОБА_2 не повідомляла суд про припинення повноважень ОСОБА_5 У додатковій угоді № 1 від 13 лютого 2017 року зазначено про те, що сторони не мають жодних претензій одна до одної, в тому числі фінансових, проте не зазначено переліку робіт та послуг, виконаних на виконання договору. Крім того у матеріалах справи міститься довіреність на ім'я ОСОБА_5 на представлення інтересів ОСОБА_2 в суді, яка не скасована. Також ОСОБА_2 було видано довіреність на представлення її інтересів в суді на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 за таких обставин апеляційний суд зробив висновок про безпідставність тверджень ОСОБА_2, що вона не знала про ухвалення судом рішення.
 
У липні 2017 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати і направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що додатковою угодою № 1 від 13 лютого 2017 року припинено договір про надання правової допомоги між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 І з 13 лютого 2017 року повноваження ОСОБА_5 як представника ОСОБА_2 припинені. ОСОБА_5 не повідомив ОСОБА_2 про факт прийняття рішення у справі, отримання ним копії повного тексту рішення. Зазначає про помилковість висновку апеляційного суду, що у судовому засіданні 13 лютого 2017 року був присутній ОСОБА_6, оскільки це спростовується журналом судового засідання. Також ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції вона не отримувала, а дізналася лише 07 березня 2017 року із Єдиного державного реєстру судових рішень.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У серпні 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржену ухвалу залишити без змін. Заперечення мотивовані тим, що оскаржена ухвала апеляційним судом прийнята із дотриманням норм процесуального права.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справа призначена до судового розгляду.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
При відмові у відкритті провадження апеляційний суд зробив висновок, що ОСОБА_5 приймав участь у судовому засіданні 13 лютого 2017 року як представник ОСОБА_2 та остання була повідомлена про день та час розгляду справи. ОСОБА_2 не повідомляла суд про припинення повноважень ОСОБА_5 У додатковій угоді № 1 від 13 лютого 2017 року зазначено про те, що сторони не мають жодних претензій одна до одної, в тому числі фінансових, проте не зазначено переліку робіт та послуг, виконаних на виконання договору.
 
Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов'язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
У статтях 73, 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка не брала участі у справі, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
 
При відхиленні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції апеляційний суд не звернув уваги на факт того, що ОСОБА_2, копію рішення суду першої інстанції не отримувала; незначний пропуск ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок висновки про відхилення клопотання особи, яка не брала участі у справі, про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відмову у відкритті апеляційного провадження.
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати та передати справу апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
 
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року скасувати.
 
Передати справу № 758/8778/16-ц до Апеляційного суду м. Києва для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               Н. О. Антоненко
 
В. І. Журавель
 
В. І. Крат
 
В. П. Курило