П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 р.
м. Київ
 
Справа № 308/1397/13-к
Провадження № 51-2385 км 18
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                     ОСОБА_5 , 
захисника                                     ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7  на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17 травня 2013 року щодо нього.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2013 року до ОСОБА_7 застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Ухвалою судді Апеляційного суду Закарпатської області від 17 травня 2013 року ОСОБА_7 повернуто його апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду першої інстанції на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він у період з 23.00  07 травня 2012 року до 02.00  08 травня 2012 року за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 вчинив катування потерпілої ОСОБА_8 , а саме, умисно, протиправно, з метою примусити її вчинити на його користь дії, які суперечили її волі: видати нотаріально посвідчену довіреність щодо уповноваження його бути її представником з усіма необхідними повноваженнями, в тому числі щодо продажу рухомого та нерухомого майна, наніс потерпілій побої у різні частини тіла за допомогою дерев`яної палиці та руками, спричинивши ОСОБА_8 сильного фізичного болю, тілесних ушкоджень та морального страждання.  
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2013 року та ухвалу судді Апеляційного суду Закарпатської області від 17 травня 2013 року й закрити кримінальне провадження щодо нього через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Свої вимоги ОСОБА_7 мотивує тим, що кримінальне провадження щодо нього сфабриковано, досудове розслідування проводилось з порушенням КПК та права на захист. Суд апеляційної інстанції  безпідставно повернув йому апеляційну скаргу, посилаючись на те, що він не є особою, яка має право на оскарження ухвали суду першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження
 
            Захисник підтримав подану касаційну скаргу.
 
Прокурор просив касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково і призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції.
 
Мотиви Суду
 
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. 
З ухвали апеляційного суду вбачається, що рішення про повернення апеляційної скарги  ОСОБА_7 було прийнято на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, оскільки суд дійшов висновку, що апеляційна скарга подана особою, яка не наділена правом на апеляційне оскарження.
При цьому суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що положеннями ч. 1 ст. 393 КПК України не передбачено право на подання апеляційної скарги особою, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру. У такому випадку апеляційну скаргу мають право подати законний представник та захисник такої особи.
Однак Суд не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.
Статтею 10 КПК України визначено, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за ознаками раси, кольру шкіри, політичних релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками. У випадку і порядку, передбачених цим Кодексом, певні категорії осіб (неповнолітні, іноземці, особи з розумовими і фізичними вадами тощо) під час кримінального провадження користуються додатковими гарантіями.
Згідно з положенням ст. 3 КПК України особа, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, є одним із учасників судового провадження.
Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відбувається в особливому порядку, який викладено в главі 39 чинного кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 506 КПК України особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.
Стаття 516 КПК України передбачає, що ухвала суду, постановлена в межах такого провадження, може бути оскаржена в порядку, передбаченому КПК України.
При цьому норми кримінального процесуального закону не обмежують громадянина в його процесуальних правах і не забороняють йому реалізовувати їх безпосередньо.
Крім того, право кожної особи на доступ до суду гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
З огляду на викладене Суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 як особа, щодо якої вирішувалось питання про  застосування примусових заходів медичного характеру, не позбавлена права подавати апеляційну скаргу на судове рішення, ухвалене в порядку, передбаченому главою 39 КПК України.  
Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2016 року по справі                № 5-246кс(15)16, а також з практикою ЄСПЛ, відображеною, зокрема в рішеннях у справах «Плахтєєв та Плахтєєва проти України», «Наталія Михайленко проти України», «Анатолій Руденко проти України».
За таких обставин суд апеляційної інстанції, повертаючи ОСОБА_7 його апеляційну скаргу, діяв усупереч вимогам чинного кримінального процесуального закону та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала судді апеляційного суду - скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд
постановив:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17 травня 2013 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                   ОСОБА_3