Постанова
Іменем України
26 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 519/688/15-ц
провадження № 61-3127 св 18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,           Штелик С. П., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
представник позивача - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення порядку користування квартирою.
Позовна заява мотивована тим, що позивач та відповідачі не дійшли згоди щодо порядку користування належною їм у рівних частках квартирою АДРЕСА_1, що складається з трьох ізольованих кімнат площею 12,5 кв. м, 9,1 кв. м та 17,1 кв. м відповідно.                       З 2009 року ОСОБА_5 почала вимагати у ОСОБА_3 виселитись із квартири, а в травні 2015 року винесла у коридор з кімнати, у якій вона проживала, її речі.
Посилаючись на те, що не має іншого житла, позивач просила встановити порядок користування квартирою, згідно з яким надати їй у користування кімнату площею 12,5 кв. м, ОСОБА_7 - кімнату площею 9,1 кв. м, а                        у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надати третю кімнату площею 17,1 кв. м. 
Рішенням Южного міського суду Одеської області від 17 лютого 2016 року                  у складі судді Котова В. Г. позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1. Виділено у користування ОСОБА_3 кімнату площею 12,5 кв. м; виділено у користування ОСОБА_7 кімнату площею 9,1 кв. м; виділено у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кімнату площею 17,1 кв. м; інші приміщення квартири АДРЕСА_1 залишено у спільному користуванні.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що встановлення такого порядку користування квартирою не погіршить житлових умов сторін, відповідає вимогам статтей 48, 63 Житлового кодексу Української РСР та встановленої законом норми житлової площі на одну особу. Крім того, суд виходив з того, що ОСОБА_7 не мешкає в квартирі. 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасоване. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою на АДРЕСА_1. Виділено у користування ОСОБА_3 кімнату площею    9,1 кв. м; виділено у користування ОСОБА_7 кімнату площею 12,5 кв. м; виділено у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кімнату площею 17,1 кв. м; інші приміщення квартири АДРЕСА_1 залишено у спільному користуванні.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що частка позивача на житлову площу квартири становить 9,675 кв. м, тому у її користування слід виділити кімнату площею 9,1 кв. м; щодо інших співвласників суд виходив з того, що спір між відповідачами відсутній, тому вони вправі визначити між собою порядок користування рештої житлової площі квартири (29,025 кв. м) добровільно.
У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вирішив права ОСОБА_7, яка не зверталась до суду за захистом свої прав, та дійшов помилкового висновку, що у справі не може встановлюватись порядок користування квартирою між іншими співвласниками. Крім того,                      ОСОБА_3 зазначає, що виділене у користування житлове приміщення не обов'язково має відповідати ідеальній частці, може бути менше або більше залежно від обставин справи. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У січні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження                            у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (стаття 358 ЦК України).
Суд установив, що квартира АДРЕСА_1 житловою площею 38,7 кв. м, складається з трьох ізольованих жилих кімнат площею 12,5 кв. м, 9,1 кв. м та 17,1 кв. м, кухні площею 9,6 кв. м, коридору площею 9,2 кв. м, лоджії площею 5,6 кв. м, балкону площею 2,6 кв. м, вбудованої шафи площею 0,5 кв. м, ванної кімнати площею 2,6 кв. м і вбиральню площею 0,1 кв. м.
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є власниками по 1/4 ідеальної частки зазначеної квартири.
Ураховуючи, що спірна квартира складається із трьох ізольованих кімнат, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про можливість встановлення порядку користування квартирою шляхом виділу                   ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у користування по кімнаті, подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виділити найбільшу кімнату площею                17,1 кв. м, а кухню, коридор, балкон, лоджію, ванну кімнату та вбиральню залишити у загальному (спільному) користуванні учасників спільної часткової власності.
Таким порядок користування квартирою враховує баланс інтересів співвласників та забезпечує рівні умови здійснення ними своїх прав.
Доводи касаційної скарги про те, що інші співвласники квартири                 (ОСОБА_6 та ОСОБА_7) не звертались за захистом своїх прав та суд не повинен був вирішувати питання щодо порядку користування ними квартирою, є безпідставним, оскільки питання встановлення  порядку користування квартирою на вимогу учасника (учасників) цієї власності стосується прав кожного із співвласників, тому потребує вирішення спільно для уникнення порушення чи обмеження прав кожного учасника щодо володіння та користування власністю.
Доводи касаційної скарги про те, що виділення відповідачу у користування кімнати площею 12,5 кв. м порушує права позивача як співвласника квартири, не заслуговують на увагу, оскільки жоден із співвласників немає переваги перед іншими співвласниками у виділенні йому певної відокремленої частини квартири. Крім того,  під час розгляду справи ОСОБА_7 не заперечувала тієї обставини, що не проживає у квартирі, тому виділення їй кімнати з виходом на лоджію (яка залишились у спільному користуванні учасників спільної часткової власності) фактично залишає цю кімнату у спільному користуванні усіх співвласників.  
За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції  - залишенню без змін.
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. С. Висоцька
Судді: | А. О. Лесько
| С. Ю. Мартєв
| В. В. Пророк
| С. П. Штелик