ПОСТАНОВА
Іменем України

20 червня 2018 року 
Київ
справа №809/2113/13-а
адміністративне провадження №К/9901/29886/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,  
суддів - Бевзенка В.М., Стрелець Т.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року (головуючий суддя - Скільській І.І., судді - Могала А.Б.,              Мигалюк Ю.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року (головуючий суддя Сеник Р.П., судді - Попко Я.С., Хобор Р.Б.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Уповноваженого Верховної ради України з прав людини                   В. Лутковської, Міністра юстиції України, Івано-Франківської митниці Міндоходів про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, Уповноваженого Верховної ради України з прав людини В. Лутковської, Міністра юстиції України, Івано-Франківської митниці Міндоходів про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року, позов залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції; далі - КАС України), у зв'язку з повторним неприбуттям позивача у судове засідання без поважних причин. 
Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального права, просив рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 лютого 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Бевзенка В.М., Стрелець Т.Г.
Івано-Франківська митниця Міндоходів скористалася своїм правом та надіслала до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначила, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 24 вересня 2013 року було видано доручення, яким уповноважено ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 представляти його інтереси у цій адміністративній справі.
У судове засідання призначене на 16 липня 2014 року, представник позивача -            ОСОБА_8, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив. У зв'язку з цим судом першої інстанції розгляд справи було відкладено до 10 вересня 2014 року до 14.00 год. 
Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, 21 липня 2014 року представник позивача - ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Проте, 10 вересня 2014 року представник позивача - ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. 
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що представники позивача належним чином повідомлені не прибули у судові засідання, призначені на 16 липня 2014 року та 10 вересня 2014 року, причини неприбуття суду не повідомили, а також заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали.
Зазначена позиція підтримана Львівським апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.
Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій і вважає їх такими, що зроблені з дотриманням норм процесуального права.
Наслідки неприбуття в судове засідання особи, яка бере участь у справі визначено статтею 128 КАС України. Так, частиною третьою цієї статті передбачено, що у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Наведена норма кореспондується із закріпленим у пункті 4 частини першої статті 155 КАС України правилом, за яким позов залишається судом без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у попереднє судове засідання чи у судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до частини другої статті 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки. 
Частиною другою статті 40 вказаного Кодексу встановлено, що особи, які беруть участь у справі, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов'язані завчасно повідомити про це суд.
Матеріали справи не містять поданого на виконання вимог цієї норми повідомлення від позивача чи його представників про неможливість прибуття у судові засідання призначені на 16 липня 2014 року та 10 вересня 2014 року з поважних причин, заяви про розгляд справи за відсутності позивача або відсутності його представників чи відкладення її розгляду.
У розумінні КАС України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Тому, будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач насамперед має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права. При цьому визначальними процесуальними обов'язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді адміністративної справи.
Таким чином, за матеріалами справи встановлено, що представники позивача були належним чином повідомлені судом про призначення судового засідання як на 16 липня 2014 року, так і на 10 вересня 2014 року, двічі (повторно після відкладення розгляду справи) не прибули у судове засідання без повідомлення поважних причин неявки та заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування визначеного частиною третьою статті 128 та пунктом 4 частини першої статті 155 КАС України правового наслідку неявки позивача у судове засідання - залишення позову без розгляду.
Колегія суддів касаційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача про те, що судом першої інстанції необґрунтовано залишено позов ОСОБА_2 без розгляду, оскільки ним до суду було подано заяву про розгляд справи без його участі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду першої інстанції було подано заяви: від 28 листопада 2013 року, від 15 грудня 2013 року, від 6, 10, 22 січня 2014 року, від 4 та 24 лютого 2014 року, від 5 та 18 березня 2014 року, від 4 та 14 квітня 2014 року, в яких було заявлено клопотання лише про відкладення розгляду справи. Клопотань щодо можливості розгляду справи судом першої інстанції без участі позивача чи без участі його представників ОСОБА_2 не подавалось. Згідно матеріалів справи представниками позивача також до суду першої інстанції подавались заяви від 28 квітня 2014 року, від 11 та 18 червня 2014 року, від 2 липня 2014 року, проте, в них були заявлені клопотання лише про відкладення розгляду справи. Заяв про розгляд справи судом першої інстанції без участі представників чи позивача до суду не подавались.
Також безпідставним є посилання позивача в касаційній скарзі на лист Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року, яким на думку позивача, підтверджено наявність подання останнім заяви про розгляд справи без його участі, оскільки вказаним листом суд не підтверджував подання позивачем вказаної заяви, а з'ясовував питання про можливість розгляду справи без його участі.  
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що ухвала Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, судами не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.
За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,  
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О.В.Білоус
Судді                                                                                           В.М.Бевзенко
                                                                                          Т.Г.Стрелець