ПОСТАНОВА
Іменем України

06 червня 2018 року 
Київ
справа №804/20017/14
адміністративне провадження №К/9901/8532/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,
суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області 
на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 (головуючий суддя: Круговий О.О., судді: Богданенко І.Ю., Дадим Ю.М.)
у справі № 804/20017/14 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Доненергопром» 
до Державної податкової інспекції  у Жовтневому районі м. Дніпропетровська  Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Доненергопром» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції  у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДПІ), в якому просило: скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.08.2014 №0007052201 про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 462179,00 грн. за основним платежем та на - 115544,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2015 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ від 20.08.2014 № 0007052201. 

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду, та залишити в силі постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 22, 44, 185, 187, пункту 193.1 ст. 193, пункту 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст.ст. 69, 71, 86, 138, 159, 226 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України). Доводи касаційної скарги за своїм змістом дублюють висновки акту перевірки, які стали підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача суми грошового зобов`язання з ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 15.08.2014 № 5682/22-01/32083341. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми пункту 193.1 ст.193, пункту 198.3 ст. 198 ПК: завищений податковий кредит на загальну суму 462179,12 грн. за березень 2014 року за наслідками поставки товару від ТОВ «Рамбутан», які не мали реального характеру з огляду на недоліки товарно-транспортних накладних, відсутність довіреностей на отримання товару, у результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 462179,12 грн. за березень 2014 року.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийняте податкове повідомлення-рішення від 20.08.2014 №0007052201 про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 462179,00 грн. за основним платежем та на 115544,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). 

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу від ТОВ «Рамбутан» товару, від імені цього постачальника на адресу позивача виписані видаткові накладні та податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував суми податкового кредиту у податковому обліку з ПДВ за вищевказаний податковий період.
Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.3 цієї статті  встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем передбачається реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною  декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту, ДПІ посилається на відсутність реального характеру поставки позивачу від ТОВ «Рамбутан» товарів із огляду на недоліки у наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, які ДПІ прирівняла до їх відсутності; відсутність довіреностей на отримання товару; відсутність доказів передачі товару від постачальника до позивача; відсутність у цього постачальника виробничо-складських приміщень, виробничого обладнання, трудових ресурсів, необхідних для здійснення поставки.

Суд апеляційної інстанції на підставі оцінки доданих у судовому процесі доказів, а саме: копій видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, платіжних доручень, наказу від 03.03.2014 № 18 про відрядження ОСОБА_2 до м. Курахово, - за відсутності з боку ДПІ інших доводів та доказів, які б беззаперечно спростовували відсутність реального характеру поставки позивачу від ТОВ «Рамбутан»  товарів, - зробив юридично правильний висновок про недоведеність з боку ДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого  нормою частини другої ст. 71 КАС України (у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваних судових рішень), правомірності зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту. Оцінка доказів судом зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення постанови апеляційного суду). Відсутність певних реквізитів у документах, на підставі яких платник податків здійснив зміни у власному податковому обліку, або складання таких документів з певними порушеннями, які не призводять до неможливості ідентифікації осіб, які приймали участь у господарській операції, та/або ідентифікації змісту та обсягу господарської операції, не призводять до втрати такими документами значення доказу правомірності здійснення змін у податковому обліку, якщо інші докази свідчать про фактичне виконання такої господарської операції.

Доводи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст.ст. 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області залишити без задоволення. 
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя: | І.А. Васильєва
Судді: | С.С. Пасічник
| В.П. Юрченко