ПОСТАНОВА
Іменем України

17 травня 2018 року 
Київ
справа №759/12872/16-а
адміністративне провадження №К/9901/21507/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Стрелець Т. Г., суддів: Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,
розглянувши в письмовому провадженні в касаційній інстанції адміністративну справу № 759/12872/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції про визнання незаконними дій, визнання протиправною та скасування постанови, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2017 (прийняту в складі головуючого судді - Ул'яновської О.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 (прийняту в складі колегії суддів: головуючого - Степанюка А.Г., суддів: Кузьменка В.В., Шурка О.І. ), у с т а н о в и в :

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У вересні  2016 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, в якому просила: 
- визнати незаконними дій інспектора патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Пильника О.М. щодо складання постанови серії АР №313116 від 29.08.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3   ст. 122 КУпАП    та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.;
- визнати протиправною та скасувати постанову серії АР №313116 від 29.08.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності;
- закрити провадження по справі, у зв'язку з відсутністю складу правопорушення.
В обґрунтування позову зазначала про необхідність руху та зупинки на смузі руху, позначеною п. 17.1 Правил дорожнього руху України, з метою висадки ОСОБА_3 на зупинці громадського транспорту.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
2. Святошинський районний суд м. Києва постановою від 14.03.2017 в задоволені позову відмовив.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 122 КУпАП,       а тому постанова       є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні. Свій висновок суд мотивував тим, що позивач не заперечувала рух смугою та зупинку на смузі руху для висадки ОСОБА_3 на зупинці громадського транспорту. В судовому засіданні не встановлено, що позивач здійснила вимушену зупинку та діяла відповідно до п. 3.34. Правил дорожнього руху України.   
Додатково суд послався на показання ОСОБА_3 як на підставу для спростування доводів позивача.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
3. Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19.09.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2017 у цій справі - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції відповідають обставинам справи. Судом першої інстанції не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву
4. У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України суду, яку 13.02.2018 передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 у цій справі, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (ОСОБА_1)
5. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 5-РП/2015 від 26.05.2015 у справі № 1-11/2015, скаржник вважає, що судами не правильно застосовано норми статті 258 КУпАП з підстав того, що під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідач зобов'язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу.
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. Як встановлено судами обох інстанцій та свідчать матеріали справи, 29.08.2016 року о 19:40 автомобіль Toyota RAV-4, днз. НОМЕР_1, яким керувала позивач, рухався у м. Києві по вул. Олени Теліги, 53 на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11 «смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушила п. 17.1   Правил дорожнього руху    України.
Постановою серії АР №313116 від 29.08.2016 інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві роти №5 батальйону №3 молодшим лейтенантом поліції Пильник О.М. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3       ст. 122 КУпАП    і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 510,00 грн.
Не погоджуючись з постановою про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду з цим позовом про її скасування.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА
Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 
7. Закон України від 30 червня 1993 року, № 3353-XII "Про дорожній рух".
7.1. Стаття 14. Учасники дорожнього руху
Учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
8. Кодекс України про адміністративні правопорушення від 7 грудня 1984,  № 8073-X " (в редакції на час виникнення спірних правовідносин)
8.1. Стаття 251. Докази 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
8.2. Стаття 252. Оцінка доказів
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
8.3. Стаття 258. Випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається 
Протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. 
Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. 
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. 
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. 
9. Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
9.1.  ПЕРЕВАГИ МАРШРУТНИХ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ. 17.
Пункт 17.1. На дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.
10. Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затверджена Наказом Міністерством Внутрішніх Справ від 7 листопада 2015 року, № 1395. 
10.1. У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Щодо доводів касаційної скарги
11. Посилання скаржника на неправильне застосування судами статті 258 КУпАП з підстав того, що під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідач зобов'язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, колегія суддів вважає достатньо необґрунтованими, враховуючи наступне.
Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється:
1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;
2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Таким чином під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, в тому числі, передбаченого статтею 122 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов'язок складати протокол про адміністративне правопорушення.
Додатково колегія суддів зазначає, що скаржником неправильно розуміються поняття "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення" з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, № 5-рп/2015 "У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення", оскільки словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Тоді як поняття "на місці вчинення правопорушення", визначене у статті 258 КУпАП, тлумачиться Судом не на користь позивача.
Окрім того колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивача, що  Рішення Конституційного Суду України № 5-РП/2015, на яке посилається позивач,  приймалось до внесення змін у статтю 258 КУпАП.
12. Щодо відсутності доказів, які доводять вину позивача колегія суддів зазначає, що судами правильно дана оцінка поясненням позивача, яка не заперечувала скоєння адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене та беручи до уваги встановлене судами порушення позивачем п. 17.1       Правил дорожнього руху України, колегія суддів дійшла висновку, що посилання скаржника в касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а висновки судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови в позові правильними.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
13. Частиною першою статті 350   КАС України    передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи, що вина позивача у вчинені адміністративного правопорушення, яка полягає у керуванні транспортним засобом на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11 «смуга для руху маршрутних транспортних засобів» підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, тому суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильних висновків про відсутність підстав для скасування постанови серії АР №313116 від 29.08.2016,       якою ОСОБА_1 визнаний винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.  
Оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішення відсутні, то касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341,   345,   349, 350,   356,   359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 у цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т.Г.Стрелець
Судді                                                                                                                             О.В.Білоус
І.Л.Желтобрюх