Постанова
Іменем України 
19 липня 2018 року
м. Київ
справа № 745/586/14-к
провадження № 51-3846км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,  
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                              ОСОБА_5 ,                               
засудженого                                                          ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника  ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 3 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014270240000103, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Киріївки Сосницького району Чернігівської області, жителя    АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 Кримінального Кодексу України (далі – КК) судимостей не має,
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 345 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені 
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2014 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 187 КК – на строк 5 років, за ч. 1 ст. 345 КК – на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 2 грудня 2014 року  апеляційній скарги прокурора та захисника частково задовольнив, скасував вищевказаний вирок місцевого суду і призначив новий розгляд у Менському районному суді Чернігівської області у зв`язку з неможливістю утворення нового складу вСосницькому районному суді Чернігівської області.
За результати нового розгляду Менський районний суд Чернігівської області ухвалив вирок від 15 липня 2015 року, за яким ОСОБА_6 засудив до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 187 КК – на строк 4 роки, за ч. 1  ст. 345 КК – на строк 2 роки; на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь потерпілого Мельника 4000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 4 травня 2014 року близько 20:30 на автодорозі Сосниця-Короп у районі мосту через річку Убідь на відстані близько 200 м від будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, погрожував ОСОБА_8 предметом, схожим на пістолет і вимагав від останнього негайно передати йому 20 голів домашнього птаха – курей бройлерів вартістю 35 грн за одну голову, а всього на суму 700 грн, яких потерпілий ОСОБА_8 перевозив автомобілем ВАЗ -21063 (державний номерний знак НОМЕР_1 ) з смт. Березної Менського району Чернігівської області до смт Коропа Чернігівської області.
Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 10 травня 2014 року близько 21:00 у квартирі АДРЕСА_3 , де проживає потерпілий ОСОБА_9 , який працював слідчим слідчого відділення Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області, погрожував йому та членам його сім`ї – дружині ОСОБА_10 та їх малолітній доньці застосувати насильство шляхом завдання тілесних ушкоджень із використанням бейсбольної бити, вимагаючи від ОСОБА_9 припинити виконання ним службових обов`язків на території Сосницького району Чернігівської області, оскільки той брав участь у проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 .
Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 26 жовтня 2015 року залишив без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, а вирок  місцевого суду – без змін. 
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24 травня 2016 року частково задовольнив касаційну скаргу прокурора, а також скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , а вищезазначену ухвалу апеляційного суду скасував та призначив новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
За результатами нового розгляду Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 3 лютого 2017 року залишив без задоволення апеляційні скарги захисника, обвинуваченого та прокурора, а вирок місцевого суду – без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування  судових рішень першої та апеляційної інстанцій  та про призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що справу розглянуто з порушенням правил підсудності, оскільки вона мала розглядатися Сосницьким районним судом Чернігівської області. Вказує на те, що під час допиту потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд усупереч вимогам статей 352, 353 Кримінального процесуального кодексу України (далі –КПК), фактично замість прокурора, провів їх прямий допит, порушивши принцип змагальності сторін. На думку захисника, те, що суд давав вказівки прокурору щодо долучення окремих доказів, зокрема про підтвердження службового становища потерпілого ОСОБА_9 , свідчить про обвинувальний ухил та порушення принципу диспозитивності.  Стверджує, що в основу вироку було покладено докази, які є недопустимими, зокрема протокол слідчого експерименту від 29 травня 2014 року, у якому не вказано даних особи, котра провела слідчу дію, а протокол слідчого експерименту від 8 липня 2014 року було здобуто в іншому кримінальному провадженні № 12014270240000107 і долучено до матеріалів цього кримінального провадження постановою слідчого, що не передбачено КПК. Зазначає, що висновки про алкогольне сп`яніння засудженого ОСОБА_6 зроблено лише на підставі показань потерпілого та свідків сторони обвинувачення. На думку захисту, суд усупереч вимогам ст. 331 КПК з власної ініціативи без клопотань сторін судового розгляду застосував до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. За твердженням скаржника, суд апеляційної інстанції  на вказані порушення не звернув уваги, і ухвалив рішення всупереч вимогам ст. 419 КПК.  Крім того, захисник звертає увагу на те, що вказаний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також усупереч вимогам статей 50, 65 КК не врахував пом`якшуючих покарання обставин (позитивної характеристики за місцем проживання, стану здоров`я засудженого, наявності на його утриманні малолітньої дитини та вагітної дружини). 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений  ОСОБА_6 підтримав скаргу захисника і просив її задовольнити.
Прокурор, яка взяла участь у касаційному розгляді заперечила проти задоволення касаційної сторони захисту, просила оскаржені судові рішення залишити без змін. 
Від потерпілого ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд провадження  за його відсутності.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Разом із тим, суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого. 
За приписами ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду  має відповідати загальним вимогам до судових рішень, тобто бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК, при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. На виконання цієї вимоги в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, та зіставити їх із наявними у справі доказами, обґрунтувавши кожен із них. 
Відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Однак наведених вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не дотримався.
Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2016 року було скасовано ухвалу Апеляційного суду  Чернігівської області від 26 жовтня 2014 року щодо  ОСОБА_6 і призначено новий розгляд справи в цьому суді у зв`язку з тим, що апеляційний суд не виклав усіх доводів прокурора, засудженого, захисника, наведених в апеляційних скаргах, не навів у своєму рішенні вичерпних відповідей на них і не зазначив мотивованих підстав, на яких визнав їх необґрунтованими, а також не перевірив належним чином усіх доказів, на яких вирішальною мірою ґрунтуються висновки суду щодо винуватості засудженого в інкримінованих йому діяннях, обмежившись лише їх перерахуванням.  Крім того, призначаючи новий розгляд у суді апеляційної інстанції, касаційний суд зазначив в ухвалі, що апеляційний суд  повинен виконати всі вимоги чинного законодавства, перевірити доводи, на які посилаються учасники процесу, і постановити законне та обґрунтоване рішення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 345 КК, і призначив йому із застосуванням ст. 70 КК остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Не погоджуючись із вироком суду, прокурор, захисник ОСОБА_11 та засуджений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги. 
Так, прокурор  в апеляційній скарзі просив скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_6   через м`якість. 
Захисник та засуджений в апеляційних скаргах порушували питання про скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження за відсутністю в діяннях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, наводили доводи про необґрунтованість висновків суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за вказаною нормою закону про кримінальну відповідальність. Зокрема сторона захисту в апеляції зазначала про те, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини, не перевірив та не спростував пояснення обвинуваченого щодо причин та подальшого розвитку конфлікту, що виник між потерпілим та обвинуваченим 4.05.2014 року на автодорозі.
При новому розгляді провадження суд апеляційної інстанції  дійшов висновку, що доводи сторін захисту та обвинувачення є безпідставними. Однак Верховний Суд вважає, що апеляційний суд вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 24 травня 2016 року, повною мірою не виконав, зокрема, належним чином не перевірив доводів захисника та обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та щодо оцінки доказів, не дав на них аргументованих відповідей і, залишаючи апеляційні скарги без задоволення, не виклав в ухвалі переконливих мотивів прийнятого рішення, які би ґрунтувалися на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону.
 Зокрема, апеляційний суд не дав належної оцінки доводам захисника по епізоду нападу на потерпілого ОСОБА_8 щодо відсутності факту погрози зі сторони засудженого застосувати насильство, небезпечне для життя чи здоров`я  у випадку відмови передати належне йому майно. При цьому  згаданий суд усунувся від перевірки доводів апелянтів щодо відсутності у ОСОБА_6 пістолета, яким, зі слів ОСОБА_8 та його дружини, засуджений погрожував потерпілому. Також апеляційний суд не дав оцінку доводам обвинуваченого щодо причин виникнення конфлікту між ним та потерпілим, та доказам, які на думку сторони захисту, в своїй сукупності підтверджують показання обвинуваченого щодо пошкодження потерпілим автомобільної фари – протоколу огляду транспортного засобу від 16.05.2014 року, протоколу слідчого експерименту від 08.07.2014 року,  протоколу огляду місця події  від 16.05.2014 року та показанням свідків   ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , формально пославшись на їх необґрунтований та безпідставний характер. 
Тобто  суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином усіх доказів, на яких вирішальною мірою ґрунтуються висновки суду щодо винуватості засудженого в інкримінованих йому діяннях та не навів переконливих аргументів, чому він визнав обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом за наявності неперевірених доводів сторони захисту щодо обставин події 4.05.2014 року.
З огляду на наведене, рішення апеляційного суду через порушення вимог статей 419, 439 КПК не можна вважати законним та обґрунтованим, внаслідок чого воно відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а кримінальне провадження –  призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене,виконати вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2016 року, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах засудженого та захисника ОСОБА_11 , а також інші доводи, викладені в касаційній скарзі захисника  ОСОБА_7 , дати на них вичерпні відповіді й постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Оскільки під час касаційного розгляду Верховний Суд не встановив  підстав для скасування вироку місцевого суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, касаційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII,  Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 3 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                         ОСОБА_3