ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

05 червня 2018 року 
справа №801/6154/13-а
адміністративне провадження №К/9901/3169/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.  А., Олендера І.  Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Селянського фермерського господарства «Тикалюк» на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 серпня 2013 року у складі судді Маргарітова  М.  В. та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у складі колегії суддів Омельченка В.  А., Мунтян О.  І., Дадінської Т.  В. у справі №  801/6154/13-а за позовом Селянського фермерського господарства «Тикалюк» до Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, Джанкойського управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - Публічне акціонерне товариство «Джанкойський елеватор» про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання припису недійсним,  

У С Т А Н О В И В :

У червні 2013 року Селянське фермерське господарство «Тикалюк» (далі за текстом Господарство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим з позовом до Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим (далі - податковий орган, відповідач 1 у справі), Джанкойського управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим (далі - казначейство, відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - Публічне акціонерне товариство «Джанкойський елеватор» (далі - Товариство, третя особа у справі) про визнання протиправним та скасування податкової вимоги від 30 липня 2012 року №  122 про сплату боргу у розмірі 40  562 грн. 86 коп., що виник в результаті неповернення бюджетних позичок, виданих за Державним контрактом 1994 року, а також визнання недійсним подання казначейства від 10 квітня 2012 року «про прийняття заходів к СФГ «Тикалюк» у відношенні стягнення простроченої заборгованості з бюджетної позички, виданої на закупівлю сільгосппродукції за Державним замовленням (контрактом) (1995) р.», з мотивів безпідставності їх прийняття.

27 серпня 2013 року постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено з мотивів правомірності актів індивідуальної дії податкового органу.

23 січня 2014 року позивачем подано до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій він посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме положень статті 58 Конституції України, статті 4, 5 Цивільного кодексу України (2003 року), статті 71, 257 Цивільного кодексу України (1963 року), пункту 15.1.1 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 січня 2000 року, Порядку обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2011 року № 174 (далі - Порядок №  174) статей 2, 7, 72, 159 Кодексу адміністративного судочинства України. Скаржник доводить помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо протиправності своїх дій, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

24 січня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відмовлено у задоволенні клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору за подання касаційної скарги у сумі 1113 грн. 35 коп. (суддя - Пилипчук Н.  Г.).

27 січня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження та витребувано з Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим справу №  801/6154/13-а (суддя - Пилипчук Н.  Г.).

14 лютого 2014 року до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення відповідача на касаційну скаргу.

18 лютого 2014 року до Вищого адміністративного суду України надійшла справа №  801/6154/13-а.

15 листопада 2016 року проведено повторний перерозподіл судової справи між суддями.

23 листопада 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України справу прийнято до провадження (суддя - Острович С.  Е.).

14 квітня 2017 року проведено повторний перерозподіл судової справи між суддями.
18 квітня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України справу прийнято до провадження (суддя - Бившева Л.  І.) (в ухвалі допущено описку та зазначено « 18 квітня 2016 року»).

11 січня 2018 року справу №  801/6154/13-а передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 30 липня 2012 року податковим органом відповідно до положень статей 20, 59, 60 Податкового кодексу України на адресу позивача направлено податкову вимогу №  122 про стягнення податкового боргу з Господарства за узгодженими грошовими зобов'язаннями у розмірі 40  562 грн. 86 коп.

Підставою направлення відповідної вимоги стало подання казначейства від 10 квітня 2012 року про здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (бюджетної позички, наданої на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1994-1997 років (1995 рік) у сумі 40  562 грн. 86 коп. станом на 01 квітня 2012 року.

Наявність простроченої заборгованості виявлено Джанкойською міжрайонною прокуратурою Автономної Республіки Крим, якою проведено перевірку дотримання вимог бюджетного законодавства посадовими особами Джанкойського управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим та видано припис №  07-551 року про вжиття відповідних заходів щодо направлення до податкового органу подання про стягнення простроченої заборгованості з Господарства, в розмірі 40562, 86 грн.

Судами попередніх інстанцій серед іншого встановлено, що заборгованість виникла на підставі тристоронніх договорів між товаровиробниками, укладеними з метою виконання закупівлі зерна за державним замовленням 1996 року.

2 квітня 1996 року між Господарством (отримувач), Джанкойським елеватором та Джанкойським "Агропромсервісом" (постачальник) укладено договір №5 на здачу сільськогосподарської продукції в Державний резерв як оплату за отриману техніку (далі - договір №5), відповідно до умов якого, серед іншого, Публічне акціонерне товариство «Джанкойський елеватор» приймало від Господарства зерно та обліковувало його на окремому рахунку концерну "Украгротехсервіс" як здане до Державного резерву в рахунок договору на постачання сільськогосподарської техніки.

26 червня 1996 року між Джанкойським "Агропромсервісом" (постачальник) та позивачем у справі (отримувач) укладено договір №1, предметом якого є передача на умовах лізингу сільгоспзбиральної техніки. Умовами вказаного договору передбачено, що Господарство отримав у лізинг комбайн "Дон-1200" та зобов'язувалося сплачувати постачальнику плату за техніку натуральною продукцією в розмірі та строки відповідно доповнень №2.

Позивач на виконання умов договорів протягом 1996-1998 років здавав до Джанкойського елеватора зерно, але не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму у кількості зерна 382,7 тонн на суму 40562 грн. 86 коп.

Згідно документів, складених Відкритим акціонерним товариством "Джанкойський елеватор" про розмір заборгованості по бюджетним позичкам станом на 01 травня 2004 року та 01 січня 2009 року позивач має заборгованість з бюджетної позики на суму 40  562,86грн.

21 січня 2011 року ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду у справі №  2а-8922/12/0170/7 встановлено, що боржником за простроченою заборгованістю у сумі 40  562 грн. є товаровиробник - Господарство, а не Джанкойський елеватор, який лише обліковував таку заборгованість.

Правовідносини, внаслідок яких утворилась бюджетна заборгованість позивача, регламентувалися Указом Президента України від 18 січня 1996 року №  62 "Про задоволення державних і регіональних потреб  у сільськогосподарській продукції на 1996 рік", постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 року N  323 «Про задоволення державних потреб у сільськогосподарській продукції на 1996 рік» (далі - Постанова №  323), Порядком надання і повернення бюджетної позички на закупівлю  продовольчого  зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року, затвердженим наказом Міністерства фінансів та Міністерства сільського  господарства  і продовольства України  11 квітня  1996 року №  72/113.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 323 фінансування закупівлі за державним замовленням продовольчого зерна, сортового насіння здійснюється шляхом надання бюджетної позички заготівельним підприємствам Мінсільгосппроду, а елітного насіння зернових культур відповідно науково-дослідним установам через органи Мінфіну на місцях у порядку, визначеному Мінфіном і Мінсільгосппродом та  Українською академією аграрних наук.

Відповідно до пункту першого підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною  Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи  територіальною громадою  міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку,  визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу, тобто за механізмами погашення податкового боргу.

За частиною дев'ятою статті 17, частинами першою, другою статті 50 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом. З моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави. Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється. Органи доходів і зборів визначаються органами стягнення простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою за кредитами з бюджету.

Процедуру стягнення бюджетної заборгованості за кредитами (позиками), виданими державою, регламентовано Порядком №  174.

Відповідно підпунктів. 3, 9 пункту 2 Порядку №  174 боржником визнається суб'єкт господарювання, який отримав, кредит, залучений державою або під державні гарантії, бюджетну позичку/фінансову допомогу на умовах, визначених кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички/фінансової  допомоги,  та  не забезпечив своєчасне і повне виконання своїх зобов'язань за такою угодою. Прострочена заборгованість за бюджетною позичкою/фінансовою допомогою - заборгованість боржника перед державою за бюджетною позичкою/фінансовою допомогою (в тому числі за  основним боргом,  відсотками  тощо), не погашена у строк, визначений угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги.

Згідно з пунктом 15 Порядку №  174 прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем  реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені пунктом 10 цього Порядку за встановленою згідно з додатком 1 формою.

Положенням пункту 15 порядку №  147 кореспондують приписи пункту 59.2 статті 59 Податкового кодексу України, відповідно до яких якщо контролюючий орган, що визначив суми  грошового зобов'язання платника податків,  не є органом державної податкової служби,  такий контролюючий  орган  надсилає  відповідному  органу державної  податкової  служби  подання  про  здійснення  заходів з погашення податкового боргу платника податків,  а також розрахунок його  розміру, на підставі якого орган державної податкової служби надсилає податкову вимогу. Форма зазначеного подання  затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій обґрунтовано висновувалися з того, що відповідач доведено виходив із наявності у позивача бюджетної заборгованості у розмірі 40  562 грн. 86 коп., яка виникла у позивача внаслідок невиконання умов договору здачі сільськогосподарської продукції в Державний резерв як оплату за отриману техніку, та наявності у позивача обов'язків з виконання такого зобов'язання незалежно від строків давності.

Верховний Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга позивача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Селянського фермерського господарства «Тикалюк» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 серпня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у справі № 801/6154/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф.Ханова 

Судді:                                                                                                     І.А.Гончарова

                                                                                                    І.Я.Олендер