Постанова
Іменем України
 
27 червня 2018 року
м. Київ
справа № 295/3233/17
провадження № 61-6794св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - державна організація «Комбінат «Рекорд»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 листопада                   2017 року в складі судді - Слюсарчук Н. Ф. та постанову апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2017 року в складі суддів:                    Коломієць О. С., Талько О. Б., Шевчук А. М.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до  державної організації «Комбінат «Рекорд» (далі - ДО «Комбінат «Рекорд»)  про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 23 лютого 2017 року ОСОБА_4 звільнений з посади начальника команди відомчої воєнізованої охорони державної організації «Комбінат «Рекорд» на підставі пункту 7 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за перебування на роботі у нетверезому стані. Позивач заперечував вчинення такого дисциплінарного проступку, зазначав, що не вживав алкогольних напоїв в цей день, на робочому місці у нетверезому стані не перебував.
На підставі викладеного, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_4 просив поновити його на попередній посаді начальника команди відомчої воєнізованої охорони; стягнути з відповідача 47 625,54 грн заробітної плати за час вимушеного прогулу по день розгляду справи судом та 4700 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди. 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 листопада                   2017 року в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що показання свідків підтвердили обставини перебування ОСОБА_4 на робочому місці у ДО «Комбінат «Рекорд» в стані алкогольного сп'яніння; позивач  відмовився пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння та надати роботодавцю письмові пояснення. Звільнення позивача з роботи проведено організацією з дотриманням вимог трудового законодавства, тому відповідно до статті 235 КЗпП України відсутні підстави для поновлення його на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Постановою апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня                     2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки допитаних у судових засіданнях свідків узгоджуються між собою, не протирічать іншим доказам, тому суд першої інстанції правомірно визнав їх достовірними та прийняв до уваги. Факт перебування позивача на роботі в стані алкогольного сп'яніння підтверджується висновками про результати розгляду звернення директора ДО «Комбінат «Рекорд» та ОСОБА_4 від 16 березня 2017 року, затвердженим начальником Житомирського районного відділення поліції Житомирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області. При цьому, позивач заперечуючи факт перебування на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння не скористався можливістю самостійно пройти огляд в медичному закладі на предмет відсутності алкоголю в його організмі.
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно оцінили фактичні обставини справи, не взяли до уваги, що акти про появу працівника на роботі в нетверезому стані та про відмову давати пояснення не є доказами, що підтверджують факт перебування його у нетверезому стані, оскільки законодавством передбачено інший порядок встановлення цих обставин. Судами не враховано, що постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області  від 07 квітня 2017 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого  частиною першою статті 179 КУпАП.
 
10 квітня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами встановлено, що наказом від 12 липня 2010 року позивач прийнятий на роботу в ДО «Комбінат «Рекорд» на посаду заступника начальника відомчої воєнізованої охорони. Наказом від 22 червня 2016 року був переведений на посаду начальника команди відомчої воєнізованої охорони.
Наказом від 23 лютого 2017 року, ОСОБА_4 звільнено з роботи відповідно до пункту 7 частини першої статті 40  КЗпП України. У наказі зазначено, що начальник команди відомчої воєнізованої охорони ОСОБА_4 15 лютого 2017 року з 09-30 години вибув за межі                            ДО «Комбінат «Рекорд» з метою перевірки несення служби на посту № 6.  Був відсутній на комбінаті до 14-30 години та появився на роботі у нетверезому стані. О 16-45 годині на виробничу нараду прибув у нетверезому стані, пояснення щодо появи на роботі у нетверезому стані надати відмовився, від медичного освідчення відмовився. 
23 лютого 2017 року профком первинної профспілкової організації                             ДО «Комбінат «Рекорд» своїм рішенням, зафіксованим протоколом надав згоду на звільнення ОСОБА_4 начальника команди відомчої воєнізованої охорони на підставі пункту сьомого статті 40 КЗпП України.
Працівниками поліції, 14 березня 2017 року складений протокол про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що позивач перебував на роботі 15 лютого 2017 року о 16 годині у нетверезому стані на підставі складеного адміністрацією акту, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 179 КУпАП. 
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.
Верховний Суд України у пункті 25 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.
Установлено, що факт знаходження ОСОБА_4 на роботі 15 лютого 2017 року в нетверезому стані підтверджується доповідними записками головного економіста Слодковської Ю. С., інженера з охорони праці Сафонова М. В., колективним зверненням працівників, в яких зазначено, про перебування ОСОБА_4 на роботі в нетверезому стані;                             актами від 15 лютого 2017 року про появу начальника команди відомчої воєнізованої охорони ОСОБА_4 на роботі в нетверезому стані;                     про відмову надати пояснення щодо причин появи на роботі в нетверезому стані та про відмову ОСОБА_4 від медичного огляду.
Звільнення за появу на роботі в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння застосовується до працівника незалежно від того, чи притягався він раніше до дисциплінарної відповідальності та чи вживались до нього заходи громадського стягнення. Власник або уповноважений ним орган вправі звільнити працівника за цією підставою і при одноразовому порушенні трудової дисципліни, дотримуючись при цьому порядку і строків накладення дисциплінарних стягнень.
На підставі належним чином оцінених доказів, суди попередніх інстанції надали належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам нетверезого стану працівника та за наявності відмови ОСОБА_4 в проходженні медичного огляду, а також непроходження такого огляду в самостійному порядку та неспростування наявних в матеріалах справи доказів перебування позивача 15 лютого 2017 року на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння, суди дійшли законного та обгрнутованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Посилання касаційної скарги на невідібрання пояснення у позивача до застосування дисциплінарного стягнення є безпідставними, оскільки метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником або уповноваженим ним органом таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним.
Доводи касаційної скарги про те, що нетверезий стан особи передбачає інший порядок встановлення такої обставини, є безпідставним, оскільки перебування працівника у нетверезому стані на роботі може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів. 
Безпідставними є також посилання ОСОБА_4 на те, що постановою місцевого суду скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 07 квітня 2017 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого  частиною першою статті 179 КУпАП, не має юридичного  значення. Оскільки                           факт перебування ОСОБА_4 на роботі в нетверезому стані підтверджений зібраними по справі доказами та висновками про результати розгляду звернення директора ДО «Комбінат «Рекорд» та ОСОБА_4 від 16 березня 2017 року, затвердженим начальником Житомирського районного відділення поліції Житомирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані  рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій  не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 листопада                   2017 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2017 року  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. М. Фаловська     В. С. Висоцька     В. В. Пророк