ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року 
м. Київ

Справа №  922/2310/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий), Пількова К.М. і Селіваненка В.П. 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна
на рішення господарського суду Харківської області від 11.09.2017 (головуючий суддя Добреля Н.С.)
та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 (головуючий Лакіза В.В., судді: Здоровко Л.М. і Плахов О.В.)
у справі № 922/2310/17
за позовом Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна (далі -Університет)
до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укртехносфера" (далі - Товариство),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Північно-Східний офіс Держаудитслужби (далі - Держаудитслужба),
про стягнення 33 246,00 грн.
За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Університет звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства про стягнення 33 246,00 грн. завищеної вартості виконаних робіт за договорами підряду від 18.07.2016 № 28/ОКС, від 12.05.2016 № 14/ОКС, від 19.11.2015    № 37/ОКС, від 09.10.2015 № 58/ОКС, від 18.08.2015 № 53/ОКС (далі - Договори підряду). 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вибірковими контрольними обмірами обсягів виконаних робіт, проведених Держаудитслужби, встановлено завищення фактично виконаних обсягів робіт по актам форми КБ-2В за серпень 2016 року на суму 230 003,21 грн. та за вересень 2016 року на суму 853 178,56 грн., на загальну суму 33 246,00 грн. Складені акти контрольних обмірів підписані з боку Товариства, що підтверджує набуття ним грошових коштів за рахунок Університету - бюджетної установи без достатньої правової підстави, які (кошти) підлягають поверненню у розмірі 33 246,00 грн. Як на правові підстави своїх вимог Університет посилався на положення статей 22, 526, 623, 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 224, 225 Господарського кодексу України (далі - ГК України). 
Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.07.2017 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Держаудитслужбу.
Рішенням господарського суду Харківської області від 11.09.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.2017, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані тим, що: Товариством надано, а Університетом отримано та оплачено послуги, що підтверджується актами прийняття виконаних робіт, що підписані та скріплені печатками сторін та платіжними дорученнями на оплату послуг згідно з Договорами підряду без зауважень, в тому числі за спірними актами; підписання актів приймання виконаних робіт представниками сторін без зауважень свідчить про належне виконання підрядником умов Договорів підряду та прийняття цих робіт замовником без претензій щодо їх виду, якості, об'ємів (кількості) та вартості відповідно до умов Договорів підряду та за іншими показниками, тобто, підписавши акти приймання виконаних робіт, замовник погоджується як з якістю таких робіт, так і з їх кількістю; акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися; акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу; за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. 
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Університет звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами: порушено та не застосовано норми матеріального права, а саме статті 22, 526, 623, 1212 ЦК України та статті 224, 225 ГК України; безпідставно відхилено докази, яким встановлено факт завищення обсягів виконаних робіт.
Держаудитслужба подала відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість доводів, викладених у касаційній скарзі, просить її задовольнити.
Від Товариства відзив на касаційну скаргу не надходив.
Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду у зв'язку з відпусткою судді Львова Б.Ю. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 922/2310/17, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Пількова К.М. і Селіваненка В.П.
Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права,  Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що Держаудитслужбою проводилась планова ревізія фінансово-господарської діяльності Університету за період з 01.03.2014 по 31.12.2016 відповідно до питань програми ревізії і робочого плану.
На підставі пункту 22 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (зі змінами), ревізія фінансово-господарської діяльності Університету зупинялась з 30.12.2016 по 06.01.2017 та з 17.02.2017 по 22.02.2017 у в зв'язку необхідністю проведення зустрічних звірок.
У ході планової ревізії фінансово-господарської діяльності Університету за період з 01.03.2014 по 31.12.2016, затвердженої актом від 03.04.2017 № 03-11/04, Держаудитслужбою при проведенні зустрічної звірки з Товариством з питання документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків з Університетом було встановлено завищення фактично виконаних обсягів робіт, вказаних у актах форми КБ-В2, на загальну суму 33 246,00 грн. з ПДВ (в тому числі: у 2015 році на загальну суму 21 984,00 грн.; у 2016 році на загальну суму 11 262,00 грн.). 
Стосовно зазначених порушень було складено довідку від 27.01.2017 № 03-11/8-3, яку підписано директором Товариства.
Відповідно до пункту 6.4.4.1 Правил визначення вартості будівництва ДСТУ БД.1.1.-1:2013 прямі витрати при визначенні вартості виконаних робіт розраховуються на підставі нормативних витрат трудових і матеріально-технічних ресурсів, виходячи з фізичних обсягів виконаних робіт та уточнених цін ресурсів, прийнятих в договірній ціні.
У період ревізії комісією у складі представників Університету в присутності відповідального представника Товариства було проведено вибіркові контрольні обміри.
Вибірковими контрольними обмірами обсягів виконаних робіт встановлено завищення фактично виконаних обсягів робіт, вказаних в актах форми КБ-2В (на порушення вимог пункту 6.4.4.1 ДСТУ БД.1.1-1:2013), а саме: 
- по актах виконаних робіт форми КБ-2В за серпень 2016 року на суму 230 003,21грн. та за вересень 2016 року - на суму 853 178,56 грн. при виконанні обсягів робіт з поточного ремонту гуртожитку № 7, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Артема, 46, а саме: коридор, санвузли, кімнати для проживання та кімнати для приготування їжі 5-го та 4-го поверху (договір від 18.07.2016 № 28/ОКС): укладання плит стельових у каркас стелі "Армстроннг" - на 1,44 м, опорядження стель пластиковими панелями шириною 400 мм - на 7,47 м^2;
- по актах виконаних робіт форми КБ-2В за лютий 2016 року - на суму 151 265,08 грн., за квітень 2016 року - на суму 77 130,29 грн., за квітень 2016 року - на суму 109 959,08 грн., за квітень 2016 року - на суму 97 479,49 грн., за грудень 2015 року - на суму           730 450,30 грн. при виконанні обсягів робіт з капітального ремонту гуртожитку № 4, розташованого за адресою: м. Харків, пров. О.Яроша, 13, а саме: приміщення їдальні, ґанок (договір від 19.11.2015 № 37/ОКС): улаштування покриттів з лінолеуму - на 0.605 м^2; прокладання трубопроводу каналізації з поліетиленових труб діаметром 110 мм - на 20,1 м; прокладання трубопроводу водопостачання з поліетиленових труб діаметром 20 мм - на 10,68 м; прокладання трубопроводу водопостачання з поліетиленових труб діаметром 25 мм - на 33 м; прокладання трубопроводу із сталевих труб діаметром 32 мм - на 7,3 м; прокладання трубопроводу каналізації з поліетиленових труб діаметром 50 мм - на           70,48 м; 
- по актах виконаних робіт форми КБ-2В за липень 2016 року - на суму 213 901,91 грн., за серпень 2016 року - на суму 176 098,09 грн., за листопад 2016 року - на суму 187 528,42 грн. при виконанні обсягів робіт з капітального ремонту гуртожитку № 4, розташованого за адресою: м. Харків, пров. О.Яроша, 13, а саме: залу столової (договір від 12.05.2016 № 14/ОКС): фарбування металевих грат, рам, труб білилом за 2 рази - на 52 м^2; установлення опалювальних конвекторів - на 4,9578 кВт; прокладання трубопроводу водопостачання з поліетиленових труб діаметром 25 мм - на 41 м;
- по актах виконаних робіт форми КБ-2В за вересень 2015 року - на суму 102 234,73 грн., за вересень 2015 року - на суму 16 765,27 грн., за листопад 2015 року - на суму 77 159,21 грн., за грудень 2015 року - на суму 41 464,37 грн. при виконанні обсягів робіт з поточного ремонту гуртожитку № 7, розташованого  за адресою: м. Харків, вул. Артема, 46, а саме приміщень 5-го поверху та коридору приміщення лівої сторони 5-го поверху (договір від 18.08.2015 № 53/ОКС та договір від 09.10.2015 № 58/ОКС): укладання плит стельових у каркас стелі "Армстроннг" - на 12 шт;  обклеювання стін шпалерами - на 37,0 м^2.
Таким чином, за розрахунком Держаудитслужби, загальна сума завищення виконаних підрядних робіт складає 33 246,00 грн.
22.05.2017 Університетом було направлено на адресу Товариства претензію № 0701-097 про сплату збитків у розмірі 33 246,00 грн.
Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення 33 246,00 грн. завищеної вартості виконаних робіт за Договорами підряду.
Відповідно до приписів частини першої та пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.
Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно із статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Вимогами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з умовами Договорів підряду сторонами було досягнуто домовленість про те, що договірна ціна за договорами визначається з урахуванням локальних кошторисів і розрахунків підрядника, погоджених із замовником, платежі замовник здійснює на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних робіт форми КБ-2В і довідок про вартість виконаних робіт і витрат форми КБ-3. 
При цьому замовник підписує КБ-2В та КБ-3 у 5-ти денний термін після пред'явлення йому їх підрядником. У разі виявлення невідповідності акта приймання виконаним роботам, замовник направляє підрядникові свої зауваження у 3-х денний термін. При кінцевих розрахунках замовник може утримати вартість робіт, виконаних з вини підрядника неякісно та з дефектами, які зафіксовані відповідним актом при прийманні об'єкту в експлуатацію. При виявленні у розрахунках за виконані роботи, які були оформлені і оплачені, безперечних помилок і порушень чинного порядку визначення вартості будівництва загальна вартість виконаних підрядних робіт підлягає уточненню з моменту виявлення таких помилок.
Частиною четвертою статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Відповідно до статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Згідно із статтею 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов'язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
При цьому статтею 853 ЦК України передбачено, що якщо замовник не зробить заяви щодо невідповідності виконаної роботи умовам договору, відступів у виконанні роботи, інших недоліків під час прийняття робіт, він втрачає право у подальшому посилатись на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Як наслідок, перевірка фактичного обсягу витрат робочого часу, які включені до акта, покладається на особу, що приймає роботи з боку замовника, під час підписання актів.
Отже, враховуючи приписи зазначених норм права, а також те, що Університет оглянув та прийняв за актами приймання виконаних робіт, які підписані та скріпленні печатками сторін без будь-яких зауважень і застережень виконані Товариством підрядні роботи, обумовлені Договорами підряду, суди дійшли висновку, що Університет погодився як з якістю таких робіт, так і з їх кількістю. 
Крім того, сторонами до Договорів підряду було підписано довідки про вартість робіт.
Мотивована відмова від приймання виконаних робіт з боку Університету в матеріалах справи відсутня. Водночас обсяг виконаних робіт погоджений сторонами та їх вартість повністю оплачена Університетом.
Отже, умови Договорів підряду сторони виконали повністю і зауважень одна до одної з цього приводу у них не було.
Звертаючись з позовом, Університетом розмір заявлених до стягнення збитків у розмірі 33 246,00 грн. визначив виходячи із здійснення надмірної сплати за будівельні роботи на підставі завищених кошторисних розрахунків за договором. 
У той же час статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Аналогічні положення викладені у статтях 224, 225 ГК України.
Застосовуючи дані статті, суду необхідно встановити усі чотири елементи складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; 4) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. 
На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.
Судами також встановлено, що у контексті спірних правовідносин, які склалися між сторонами, та виходячи із законодавчо визначеного змісту терміну "збитки" заявлена до стягнення з Товариства перерахована йому як виконавцю будівельних робіт за Договорами підряду сума не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України та статті 225 ГК України.
Оскільки між сторонами у справі було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти, а кошти, які Університет просить стягнути з Товариства, отримані ним як оплата виконаних за Договорами підряду робіт, то суди дійшли висновку, що такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору, а тому вони не можуть вважатися збитками та не можуть бути стягнуті на підставі частини другої статті 224 ГК України.
Таким чином, суди дійшли висновку, що Університетом не доведено належними та допустимими доказами весь склад правопорушення, необхідного для настання цивільно-правової відповідальності Товариства, а саме наявності причинно-наслідкового зв'язку між заподіяними збитками та діями Товариства.
Що ж до доводів Університету про набуття Товариством майна - грошових коштів у розмірі 33 246,00 грн. за рахунок бюджетної установи без достатньої правової підстави, що має наслідком їх повернення у порядку статті 1212 ЦК України, то вони були відхилені судами, оскільки між сторонами у справі укладено Договори підряду, а кошти, які Університет просить стягнути з Товариства, отримані ним як оплата належно виконаних за договорами робіт, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору, і вони не можуть вважатися безпідставно набутим майном.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012.
Посилання Університету на акт, складений за результатом планової ревізії його фінансово-господарської діяльності за період з 01.03.2014 по 31.12.2016, як на беззаперечну підставу для стягнення збитків були предметом розгляду судів попередніх інстанцій та ними встановлено, що акт перевірки (аудиту) - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки.
При цьому акти ревізії та документальних перевірок не мають обов'язкового характеру та не можуть оспорюватися в суді.
Крім того, акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки, як вже зазнасалося, є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі №21-237а13.
До того ж акт ревізії не може встановлювати обов'язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.
Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.
Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Тобто укладання сторонами у справі Договорів підряду, дії сторін по виконанню їх умов, у тому числі проведення відповідних робіт та їх оплата є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах.
Таким чином, обсяг прав, обов'язків та відповідальності сторін по справі мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови проведення підрядних будівельних робіт та договором.
Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. 
Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Відтак акт ревізії фінансово-господарської діяльності сам по собі не може бути достатнім доказом порушення Товариством зобов'язань за Договорами підряду.
За таких умов суди дійшли висновку, що Університетом не підтверджено обґрунтованості та законності позовних вимог щодо стягнення з Товариства на його користь завищеної вартості наданих послуг у розмірі 33 246,00 грн. на підставі акта ревізії фінансового-господарської діяльності.     
Поряд з цим судами зазначено, що звіт внутрішнього аудиту вказаного органу управління (контролю) може бути підставою для вжиття ним у межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, у тому числі притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання у межах господарсько-договірних відносин.
Посилання в касаційній скарзі на те, що судами: порушено та не застосовано норми матеріального права, а саме статті 22, 526, 623, 1212 ЦК України та статті 224, 225 ГК України; безпідставно відхилено докази, якими встановлено факт завищення обсягів виконаних робіт, - не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.
Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржувані судові акти - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, які застосовані судами з урахуванням встановлених ним фактичних обставин справи і наявних у ній доказів. 
У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 11.09.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 у справі № 922/2310/17 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                              І. Булгакова

Суддя                                                                                                             К. Пільков

Суддя                                                                                                              В. Селіваненко