Постанова
Іменем України
 
08 серпня 2018 року
м. Київ
 
справа № 645/7948/15
провадження № 61-4962св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., МартєваС. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач | - | товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна компанія «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ»,
відповідачі: | | ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа | - | публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Правекс-Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі судді Бабкової Т. В. від 22 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Шевченко Н. Ф., Кокоші В. В., Черкасова В. В. від 22 листопада 2016 року.
 
Встановив:
 
У вересні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна компанія «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» (далі - ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ») подало до суду позовну заяву до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк»), про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої підприємству.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що після звільнення ОСОБА_7 з посади головного бухгалтера проведено інвентаризацію, аудиторську перевірку та зіставлення інформації бухгалтерського обліку з первинними бухгалтерськими документами та встановлено факт безпідставного отримання нею та ОСОБА_8 грошових коштів з їх призначенням на відрядження. Виявлено ознаки порушення майнових прав ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» та встановлено, що у період з 27 вересня 2012 року до 05 вересня 2014 року ОСОБА_7 порушилазаконодавство України, яке регулює підстави та порядок розрахунків з підзвітними особами, а також привласнилагрошові коштив сумі 504 257,88 грн, які належать ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» на праві власності.
 
Крім того, спільними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перераховано з рахунків ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ»та за допомогою грошового чека ОСОБА_8 безпідставно отримано грошові кошти в сумі 26 841,02 грн.
 
На обґрунтування позовних вимог щодо солідарного стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що ОСОБА_6 порадив керівнику ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» прийняти на роботу на вакантну посаду головного бухгалтера людину та професійного співробітника із великим бухгалтерським досвідом - ОСОБА_7, яка за результатом своєї роботи шляхом зловживань завдала збитки підприємству.
 
У зв'язку з викладеним ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ»просило стягнути                 з ОСОБА_7 на свою користь 504 257,88 грн, солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 26 841,02 грн майнової шкоди, а також моральну шкоду солідно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 1 000 грн.
 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року  позов задоволено частково. Стягнутоз ОСОБА_7 на користь ТОВ«БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» 504 257,88 грн як відшкодування заподіяної майновоїшкоди. Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ТОВ«БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» 26 841,02 грн яквідшкодування заподіяної матеріальної шкоди.У задоволенні решти позовних вимог ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач довів обґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди товариству. Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про недоведеність приниження ділової репутації товариства внаслідок неправомірних дій відповідача.  
 
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, тому рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства,           і підстав для його скасування немає. 
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_7 посилається на  порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
 
У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» просить відхилити касаційну скаргу             ОСОБА_7 та залишити судові рішення без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                          і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.  
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
01 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. 
 
До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.
 
Згідно із статтею 134 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.
 
Згідно із статтею 136 КЗпП Українипокриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення                  з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (стаття 233 КЗпП України).
 
Відповідно до пункту 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 (далі - Інструкція), службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Відповідно до пункту 1 розділу IIІнструкції скерування працівника підприємства у відрядження у межах України здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджено працівника, строку й мети відрядження.
 
Відповідно до пункту 12 розділу IIІнструкції витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць                             у місцях проживання, страхових полісів тощо.
 
З матеріалів справи видно, що у період з вересня 2012 до вересня 2014 року грошові кошти, отримані за грошовими чеками відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в установі банку на відрядження, не в повному обсязі оприбутковані до каси підприємства, звітів про використання коштів, виданих під звіт або на відрядження, не подано, іта правових підстав, оформлених документально,для отримання або видачі грошових коштів на відрядження не було.
 
Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. 
 
Згідно із статтею53 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) експерт має право на оплату виконаної роботи та на компенсацію витрат, пов'язаних з проведенням експертизи і викликом до суду. Кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи (стаття 86 ЦПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
 
Відповідно до статті 146 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі ухилення особи, яка бере участь              у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
 
Суди встановили на підставі матеріалів справи, що ОСОБА_7 перебувала з позивачем у трудових відносинах, займала посаду головного бухгалтера на підставі наказу від 01 червня 2012 року № 2/к.
 
З аудиторського звіту від 19 травня 2015 року, наявних у матеріалах справи грошових чеків ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» випливає, що у період з вересня 2012 до вересня 2014 року грошові кошти, отримані за вказаними грошовими чеками відповідачем ОСОБА_7 на відрядження,становлять 504 257,88 грн, відповідачем ОСОБА_8 -26 841,02 грн. 
 
Доказів про оприбуткування їх до каси підприємства, надання у встановленому законом порядку звітів про використання їх на відрядження суду не надано. 
                 
За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки безпідставне отримання коштів відповідачами та неоприбуткування їх у касу товариства для їх подальшої видачі під звіт і неповернення цих коштів на рахунок товариства свідчить про наявність вини в діях відповідачів, які призвели до майнових втрат підприємства.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_7 посилається на те, що суди попередніх інстанцій задовольнили позов на підставі припущень, взявши за основу аудиторський звіт, з якого, на думку відповідача, не можна зробити висновок про певні порушення, оскільки з його змісту видно лише припущення таких порушень. Однак суди належним чином оцінили наявні                в матеріалах справи доказита дійшли висновку про часткове задоволення позову, оскільки матеріалами справи установлено, щовказаний оригінал акта не був предметом дослідження судом першої інстанції, поприте, що суд неодноразово надавав представникам ОСОБА_7 строк для надання вказаного оригіналу для його дослідження тапредставник позивача категорично заперечував підпис керівника ТОВ «БПК «Газінвестпроект» ОСОБА_10 в наданій копії цього документа, проте оригінал акта суду наданий так і не був. 
 
Крім того, представник ОСОБА_7 подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки відповідач вказувала на несправжність її підпису на грошових чеках. Суд першої інстанції задовольнив вказане клопотання та направивматеріали справи експерту,про що неодноразово повідомлено сторони усправі. Проте ОСОБА_7 вартість призначеної за клопотанням її представника експертизи не оплатила, неодноразово не з'являлась у призначені судові засідання, про що повідомлялась неодноразово. За таких обставин суди визналифакт того, що грошові чеки, які є підставою позовних вимог,підписані відповідачем ОСОБА_7 та відмовили у визнанні факту, що грошові чеки, які є підставою позовних вимог,підписані іншою особою, ніж відповідач                   ОСОБА_7
 
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції з урахуванням наявних               у матеріалах справи доказів дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки установлено, що відповідачі неправомірними діями завдали товариству шкоди, яку слід з них стягнути.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують і фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено. 
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили характер правовідносин між сторонами у справі та обґрунтовано застосували норми статей 134, 136 КЗпП України, що регулюють спірні правовідносини, а тому наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
 
Враховуючи, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції не має підстав для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Сторонами не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                         і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року у справі № 645/7948/15-ц зупинено виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова             від 22 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Харківської області             від 22 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,
Постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
 
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова             від 22 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_7. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною                   і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                                      В. С. Висоцька 

                                                                                                                      А.О. Лесько

                                                                                                                      С.Ю. Мартєв

                                                                                                                      В.В. Пророк

                                                                                                                      І.М. Фаловська