Постанова
Іменем України
 
20 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 755/12581/16-ц
провадження № 61-15973св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», яка підписана представником Сисин ЛілієюВікторівною, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року у складі судді: Арапіної Н. Є. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року у складі суддів: головуючого судді: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Панченка М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г. В., відділ ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. та зареєстрований в реєстрі за № 148.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 грудня 2011 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50002650, за умовами якого відповідач надає позивачу кредит у розмірі 168 224,96 грн, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 20 960,00 дол. США строком до 15 грудня 2016 року. Для забезпечення виконання умов кредитного договору 09 грудня 2011 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 укладено договір застави транспортного засобу, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каліушко І. А.. Згідно договору застави ОСОБА_4 в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» було передано таке майно: транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf Plus», кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.
 
09 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис нотаріуса № 148 про звернення стягнення на заставне майно позивача з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» «у розмірі несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 280 856,97 грн, штрафних санкцій за вимогами щодо сплати - 1 998,60 грн, суми кредиту - 130 705,61 грн, штраф у розмір 20% від суми кредиту - 33 644,99 грн».
 
Позивач вважала виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, також відповідачем не надавався обґрунтований розрахунок заборгованості. Тому у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису. Просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
 
Під час розгляду справи позивачем доповнено обґрунтування позову і вказано про: наявність позову до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним, підставою для подання якого стало категоричне непогодження позивача з порядком нарахування заборгованості за кредитним договором; відсутність документів, які підтверджують нарахування штрафу та відсутність інформації щодо реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. зареєстрований в реєстрі за № 148. Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 551,20 грн.
 
Рішення мотивоване тим, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, чим порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також суд вказав про відсутність в матеріалах справи доказів реєстрації ТОВ «Порше Мобіліті» у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та направлення на адресу боржника письмового повідомлення про порушення забезпечувального обтяженням зобов'язання.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року залишене без змін.
 
Ухвала мотивована тим, що подані нотаріусу документи не підтверджували безспірність заборгованості боржника. Стягувачем не зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та направлення на адресу боржника письмового повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. На час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо наявності правових підстав для нарахування заборгованості за кредитним договором, що спростовує безспірність заборгованості боржника.
 
У березні 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті», через представника Сисин Л. В., подало касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 отримала вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості і будь-яких претензій щодо незгоди із сумою кредиту та заборгованістю не заявляла. ТОВ «Порше Мобіліті» вказує, що надало нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису і це підтверджується висновком Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15. Зведена облікова виписка з рахунку ОСОБА_4 є первинним бухгалтерським документом, в якому відображено відомості щодо поточного руху грошових коштів. У зв'язку із цим вважає, що суми вказані у вимозі та виконавчому написі не суперечать одна одній.
 
Крім того ТОВ «Порше Мобіліті» вважає, що відсутність у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не впливає на обов'язок нотаріуса вчинити виконавчий напис. На момент вчинення виконавчого напису між сторонами був відсутній спір щодо розміру заборгованості, оскільки предметом спору між сторонами є визнання умов договору недійсними. Особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що у матеріалах справи є доказ належного повідомлення боржника щодо вимоги дострокового повернення кредиту, і позивач не заперечувала розмір заборгованості, то це свідчить про її безспірність.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2016 року зупинено касаційне провадження у справі № 755/12581/16-ц до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/8269/15-ц.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі № 755/12581/16-ц.
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Тлумачення статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинених нотаріусами виконавчих написів є: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.
 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. 
 
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
 
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. 
 
Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року № 6-887цс17.
 
Суди встановили, що 02 грудня 2011 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50002650, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 168 224,96 грн, що за курсом НБУ еквівалентно 20 960,00 дол. США строком до 15 грудня 2016 року.
 
Для забезпечення виконання умов кредитного договору 09 грудня 2011 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та позивачем укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Каліушко I. A., зареєстрований в реєстрі за № 1161, за умовами якого ОСОБА_4 було передано в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf Plus», кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.
 
У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу ОСОБА_4 16 грудня 2015 року надіслало вимогу (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості, яка отримана нею 08 січня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
 
09 лютого 2016 року приватним нотаріусом КМНО Семеновою Г. В. вчинено виконавчий напис № 148 про звернення стягнення на заставне майно позивача з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 29 856,97 грн, штрафних санкцій за період з 16 вересня 2015 року по 16 грудня 2015 року за вимогами щодо сплати - 1 998,60 грн, суми кредиту до повернення станом на 16 грудня 2015 року - 118 535,08 грн, що становить еквівалент - 5 056,31 дол. США, штраф у розмір 20% від суми кредиту - 33 644,99 грн, сума до стягнення - 65 500,56 грн.
 
Також суди встановили, що згодом до виконавчого напису № 148 приватним нотаріусом КМНО Семеновою Г. В. внесено виправлення, а саме: сума кредиту до повернення в розмірі - 118 535,08 грн, закреслена та змінена на суму 130 705,61 грн, а сума до стягнення в розмірі - 65 500,56 грн змінена на суму 196 206,17 грн.
 
Системний аналіз статей 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що процедура звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів. 
 
Перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника і здійснення державної реєстрації. Цей етап спрямований на забезпечення (а) прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення, який буде кредитор застосовувати; (б) інтересів інших учасників обороту, яким має бути забезпечено достовірну інформацію про процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення.
 
Другий, етап вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог.
 
Недотримання одного із етапів процедури звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц зроблено висновок, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов'язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог.
 
Встановивши, що відсутня безспірність заборгованості боржниката стягувачем не зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, суди зробили правильний висновок про задоволення позову.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.
 
Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», яка підписана представником Сисин Лілією Вікторівною, залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               В. І. Крат
 
Н. О. Антоненко
 
В. І. Журавель