П о с т а н о в а
Іменем  України
 
16 травня 2018 року
м. Київ
 
справа № 688/5052/14-ц
 
провадження № 61-16166 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», 
представник позивача - Хурс ВікторіяАнатоліївна, 
відповідач - ОСОБА_4, 
представник відповідача - ОСОБА_5,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2015 року у складі колегії суддів: Власенка О. В.,           Талалай О. І., Ярмолюка О. І.,
ВСТАНОВИВ :
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю                         «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
Позовна заява мотивована тим, що 28 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 139 тис. грн, зі сплатою                         13 % річних, терміном до 28 листопада 2027 року. 28 листопада 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку квартиру             АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 26 листопада 2007 року. 
12 грудня 2011 року на підставі договору факторингу та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ТОВ «Кей-Колект»прийняло право вимоги, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту від 28 листопада 2007 року та договором іпотеки             від 28 листопада 2007 року, укладеними з ОСОБА_4 
Позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, на вимоги не                   реагував, унаслідок чого станом на 1 грудня 2013 року виникла заборгованість             за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 197 026 грн 10 коп.,          з яких: заборгованість по кредиту у розмірі 124 430 грн 42 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 72 595 грн 68 коп.
З урахуванням викладеного ТОВ «Кей-Колект» просило суд у рахунок погашення вказаної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 28 листопада 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 шляхом реалізації з прилюдних торгів, а також виселити відповідача та усіх мешканців цієї квартири. 
У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до            ТОВ «Кей-Колект» про розірвання договору про надання споживчого кредиту та відшкодування моральної шкоди.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ПАТ «УкрСиббанк» у порушення умов договору про надання споживчого кредиту від 28 листопада 2007 року зобов'язання щодо надання йому кредиту у повному обсязі не виконало, оскільки у день підписання цього договору його повідомили, що коштів у касі банку немає, унаслідок чого йому було видано лише 25 тис. грн. Іншу частину коштів йому не надали. Вважав, що банк ввів його в оману щодо суми кредиту, оскільки надав значно меншу суму, ніж передбачено договором про надання споживчого кредиту, а отримані 25 тис. грн він банку повернув. Такими діями відповідача йому було завдано моральної шкоди. 
З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просив суд розірвати договір про надання споживчого кредиту від 28 листопада 2007 року у зв'язку з істотним порушенням його умов банком та стягнути з ТОВ «Кей-Колект» на його користь 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. 
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області                       від 19 січня 2015 року позов ТОВ «Кей-Колект» та зустрічний позов              ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження. 
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області                       від 26 червня 2015 року у складі судді Цідик А. Ю. у задоволенні позову                ТОВ «Кей-Колект» та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладеним між сторонами договором про надання споживчого кредиту встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту. У зв'язку з несплатою чергових платежів з серпня 2010 року у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати боргу згідно з умовами кредитного договору. ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом 5 листопада 2014 року, тобто строк позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_4, щодо щомісячних платежів за період з серпня 2010 року по 4 листопада      2011 року товариством пропущено. Заборгованість ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту у межах строку позовної давності за період  з 5 листопада 2011 року по 1 грудня 2013 року становить 66 813 грн 53 коп., тобто є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки, яка перевищує суму             боргу у 4,5 рази. Зазначене не перешкоджає кредитору обрати у подальшому інший спосіб судового захисту. З огляду на викладене відмові підлягає й похідна вимога про виселення. 
Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2015 року апеляційна скарга ТОВ «Кей-Колект» задоволена частково, рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення скасовано. Позов         ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 26 листопада              2007 року. Предмет іпотеки підлягає реалізації із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом його продажу ТОВ «Кей-Колект» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем. Початкова ціна предмета іпотеки для реалізації має бути не нижче 315 965 грн. З вартості предмета іпотеки           ТОВ «Кей-Колект» має бути сплачена заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором від 28 листопада 2007 року, що виникла станом                     на 1 грудня 2013 року у розмірі 158 715 грн 89 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 124 397 грн 01 коп.; заборгованість по відсоткам                 у розмірі 34 318 грн 88 коп. 
ОСОБА_4, ОСОБА_6 разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, виселено з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
У частині зустрічного позову рішення суду не оскаржувалось. 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки спірним договором про надання споживчого кредиту передбачено погашення кредитної заборгованості шляхом сплати щомісячних платежів, тому строк позовної давності необхідно обраховувати з моменту прострочення сплати кожного з цих платежів. У зв'язку з несплатою чергових платежів з серпня 2010 року у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати боргу згідно з умовами кредитного договору. Проте ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом 5 листопада 2014 року, тобто строк позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_4, щодо щомісячних платежів за період з січня 2010 року по жовтень 2011 року товариством пропущено. Заборгованість ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту у межах строку позовної давності повинна обраховуватися за період з               30 жовтня 2011 року по 30 жовтня 2014 року. Іпотека є способом забезпечення виконання зобов'язання, унаслідок чого наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_4 з виселенням його зі спірної квартири разом з членами його сім'ї та дітьми, оскільки це нерухоме майно придбане за рахунок кредитних коштів, а члени сім'ї вселились у цю квартиру без згоди іпотекодержателя.   
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Отже, у частині зустрічного позову судові рішення не оскаржуються, унаслідок чого у силу статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.  
Касаційна скарга мотивована тим, що він заперечував наявність заборгованості та її розмір за спірним договором про надання споживчого кредиту. Суд першої інстанції вірно встановив заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у межах строку позовної давності                             у розмірі 65 562 грн 23 коп., розмір якої є неспівмірним з вартістю предмета іпотеки. Крім того, банк може захистити своїх права шляхом стягнення заборгованості за вищевказаним договором, а не шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду. 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
Судом установлено, що 28 листопада 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 139 тис. грн, зі сплатою                     13 % річних, терміном до 28 листопада 2027 року. 
28 листопада 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 26 листопада 2007 року. 
12 грудня 2011 року на підставі договору факторингу та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ТОВ «Кей-Колект»прийняло право вимоги, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту від 28 листопада 2007 року та договором іпотеки             від 28 листопада 2007 року, укладеними з ОСОБА_4 
Отже, відповідно до положень статей 512-514, 516 ЦК України ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту від 28 листопада 2007 року та договором іпотеки від 28 листопада 2007 року.
ТОВ «Кей-Колект» указувало про те, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом             на 1 грудня 2013 року виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 197 026 грн 10 коп., з яких: заборгованість по кредиту у розмірі 124 430 грн 42 коп., заборгованість за відсотками                              у розмірі 72 595 грн 68 коп.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами                        (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповіднодо                   статті 1048 цього Кодексу.
Судом установлено, що згідно з графіком погашення заборгованості у колонці        № 1 вказано дати чергового платежу, а у колонці № 2 відображена сума платежу (основна сума та проценти) за розрахунковий період. Отже, навпроти дати листопад 2011 року у колонці № 2 вказана сума 65 562 грн 23 коп., тобто сума залишку заборгованості відповідача по тілу кредиту, строк позовної давності по якій не пропущено.  
Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року вказував про те, що у сумі заборгованості за спірним договором про надання споживчого кредиту у розмірі 65 562 грн 23 коп. є арифметична помилка, при цьому не зазначив, з чого саме виходив погодившись з усіма поясненнями представника позивача, розрахунків не навів. Отже, апеляційний суд у порушення вимог статей 57-59 ЦПК України 2004 року не вказав, чому наданий ТОВ «Кей-Колект» розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту не взято до уваги та не оцінено згідно з вимогами              статті 212 ЦПК України 2004 року, а вказано про іншу, більшу, заборгованість без будь-яких розрахунків.
Разом з тим з урахуванням положень частини третьої статті 335 ЦПК України 2004 року не може залишатись у силі і рішення районного суду. 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, якщо спір не врегульовано до судового розгляду, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. При цьому застосовуються положення                      статей 33-35 ЦПК України 2004 року. 
Апеляційний суд вирішив позов ТОВ «Кей-Колект» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_4 разом з дружиною - ОСОБА_6 - та їх малолітніми дітьми: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, зі спірної квартири. Тобто застосовано позовні вимоги і норми права до осіб, які до участі у справі залучені не були.  
Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані положення процесуального права та не залучив до участі у справі у передбаченому ЦПК України                 2004 року порядку дружину ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - та їх малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають у спірній квартирі, в особі законного представника та органу опіки і піклування, що є предметом іпотеки, зважаючи на те, що судове рішення впливає на їх права та обов'язки.
Крім того, згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. 
Судом установлено, що згідно з підпунктом 4.1.1. пункту 4.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. 
Також, судом установлено, що відповідно до розрахунку є заборгованість ОСОБА_4 перед ТОВ «Кей-Колект» за договором про надання споживчого кредиту. Крім того, ОСОБА_4 продовжує не виконувати взяті на себе зобов'язання за спірним договором про надання споживчого кредиту. 
Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з частиною третьою статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.  
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 4 листопада 2015 року № 6-340 цс 15.
Таким чином, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» на підставі неспівмірності поточної заборгованості відповідача за спірним договором про надання споживчого кредиту з вартістю майна, переданого в іпотеку, оскільки чинним законодавством не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
У зв'язку з цим у цій частині доводи касаційної скарги є безпідставними. 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, чинного на час розгляду справи, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
Водночас відповідно до статті 335 ЦПК України 2004 року суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому суд касаційної інстанції не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області                       від 26 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2015 року у частині вирішення позову ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                            Б.І. Гулько
 
                                                                                                            Є.В. Синельников
 
                                                                                                            Ю.В. Черняк